Номер провадження: 22-ц/813/5472/25 
Справа № 523/21138/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2025 року, постановлену Суворовським районним судом міста Одеси у складі: судді Аліної С.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2025 року, якою клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Слєпко О.В. про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя – задоволено.
Зупинено провадження у цивільній справі № 523/21138/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги вказує, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, задовольнив заяву на підставі довідки № 55 від 24.01.2024 військової частини НОМЕР_1 , тобто на час прийняття ухвали від 01.04.2025 пройшло більше року від дати видачі, при цьому судом не перевірено дійсність перебування на військовій службі відповідача ОСОБА_3 на час прийняття оскаржуваної ухвали. 
З довідки № 55 від 24.01.2024 не вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, чи постійно перебуває у зоні бойових дій. 
Судом не враховано, що сам факт перебування відповідача ОСОБА_3 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. 
Судом не надано оцінки тому, що заяву про зупинення подано представником відповідача ОСОБА_3 – адвокатом Слєпко О.В., яка бере участь у розгляді справи.
Також вказує, що в матеріалах справи відсутні докази направлення стороною відповідача довідки № 55 від 24.01.2024 позивачу. 
Зазначає, що наявність ухвали сприяє затягуванню розгляду справи та порушує законні права позивача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку. 
Посилається на постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 серпня 2022 року по справі № 461/5209/19, від 21 грудня 2022 року по справі № 456/2541/19, від 29 березня 2023 року по справі № 756/3462/20, від 09 листопада 2022 року по справі № 753/19628/17.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд, з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, виходив з того, відповідач ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України, тому існують обставини, що унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи та є підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного стану продовжувався і не скасований до теперішнього часу.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Представник ОСОБА_3 – адвокат Слєпко О.В., звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в обґрунтування зазначив, що відповідач заявив бажання брати участь у справі самостійно, а з 26.02.2022 ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
На підтвердження зазначених обставин, долучив довідку від 24.01.2024 № 55 командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , відповідно до якої молодший сержант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2024 по теперішній час (а.с. 99).
12 листопада 2025 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила принципове рішення у справі № 754/947/22, яке стало орієнтиром для всієї судової системи. Суд підтвердив: провадження у цивільних, господарських та адміністративних справах за участю військовослужбовців у період воєнного стану підлягає зупиненню, якщо учасник справи нині проходить військову службу.
Велика Палата наголосила на кількох ключових положеннях:
1. ЗСУ та інші військові формування від початку російської агресії перебувають у режимі воєнного стану. Тому суду не потрібні особливі підтвердження того, що військовослужбовець проходить військову службу у військовому підрозділі, який "переведений на воєнний стан".
2. Належним доказом перебування особи на службі є будь-які документи військового обліку: військовий квиток, наказ командира тощо.
3. Право вибору залишається за військовослужбовцем. Якщо він хоче, щоб справу розглядали без зупинення – особисто чи через представника, – суд має врахувати його волю.
Таким чином, суд створив баланс між інтересами правосуддя та об`єктивною неможливістю військовослужбовця брати участь у процесі під час служби.
Вказані висновки щодо застосування норми права до спірних правовідносин є відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 16.07.2025 по справі № 754/947/22 вказано, що «введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема здійснюється мобілізація.
У зв`язку з цим з оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.
Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.
Військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка незадіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не виключає його оперативного відрядження до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. На переконання колегії суддів, у цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду. Це саме стосується, наприклад, військовослужбовців, які відряджені до військових адміністрацій.
Тому, з урахуванням процесуальних прав військовослужбовця, у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України мова йде саме про переведення ЗСУ на воєнний стан. Ця норма процесуального права не містить виключень щодо ситуацій, коли здійснення конкретних завдань військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі у військовій частині ЗСУ під час воєнного стану, об`єктивно не перешкоджають йому брати участь у судових засіданнях. У цьому випадку, до внесення змін у процесуальне законодавство, використання військовослужбовцем свого права, залежить від його власної совісті. Це не позбавляє суд права оцінювати ці дії з точки зору добросовісності учасника процесу.
Колегія суддів також зазначила, згідно з абзацом першим частини першої статті 3 Закону № 389-VIII командир військової частини наділений повноваженнями видавати довідку за формою № 5, передбачену Інструкцією, про проходження військовослужбовцем військової служби у ЗСУ. А факт дії введеного Указом воєнного стану та пов`язаного з ним особливого періоду вказує на те, що у цей період ця довідка є достатнім, допустимим та належним доказом перебування цього військовослужбовця у складі ЗСУ, які переведені на воєнний стан. Водночас ця довідка за формою № 5 не може бути єдиним можливим відповідним доказом, оскільки довідки, надані у справі № 461/5209/19 також жодним чином не протирічать підтвердженню факту перебування відповідного військовослужбовця у складі ЗСУ, переведених на воєнний стан».
Відтак, будь-який військовослужбовець в Україні, який проходить військову службу в конкретній військовій частині під час воєнного стану, є таким, що перебуває у штаті Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, що спростовує доводи скарги в наведеній частині. 
Іншого трактування норма процесуального права, що регулює виникле спірне процесуальне питання, не має.
Твердження апеляційної скарги, що довідка № 55 видана 24.01.2024, а судом не перевірено дійсність перебування на військовій службі відповідача ОСОБА_3 на час прийняття оскаржуваної ухвали, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки сам факт перебування на службі у військовій частині під час дії воєнного стану є доказом того, що військовослужбовець живе і керується вимогами Статуту, виконанням поставлених актуальних завдань, не розпоряджається своїм часом.
Крім того, скаржником не спростовано, що відповідач ОСОБА_3 вже не перебуває на військовій службі, а в повноваження суду не входить самостійне відшукування доказів на спростовування наданих сторонами доказів. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у справі № 754/947/22, відступила від попередньої судової практики Верховного Суду у справах № 756/3462/20, № 557/1226/23, № 904/4027/22 та № 852/2а-1/24, на які зокрема посилається скаржник, де підходи щодо зупинення провадження були іншими, та уточнила порядок розгляду судових справ за участю військовослужбовців під час дії воєнного стану. 
Під час дії воєнного стану суди мають виходити з того, що Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан. Тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (а також аналогічних норм ГПК і КАС) не потрібно додаткових підтверджень цього факту. Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі — військовий квиток, наказ командира тощо.
Ураховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Дата складення повного тексту постанови – 18 листопада 2025 року.

Судді:                                                                М.В Назарова

О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький