П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/92/26
Провадження № 3/348/79/26

20 січня 2026 року    м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
У с т а н о в и в :
04.12.2025 близько 09:20 год. в приміщенні Гвіздецького ліцею АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , 2011 року народження вчинив протиправні дії відносно ОСОБА_3 , 2012 року народження. Тим самим, мати неповнолітнього гр. ОСОБА_1 не виконала свої батьківські обов`язки відносно свого сина гр. ОСОБА_2 .. На підставі ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнала та пояснила суду, що у її сина з ОСОБА_4 був давній конфлікт, оскільки ОСОБА_5 постійно чіпав її сина, ображав його, з приводу чого вона зверталася до адміністрації школи щодо врегулювання даного питання, а також що матері ОСОБА_6 та його дідуся і бабусі, з якими він проживає. З сином провела профілактичну бесіду, обіцяла, що подібне більше не повториться. Просила суворо не карати, оскільки цей випадок був уперше та обмежитись усним зауваженням.
В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997, передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. 
Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє. 
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції. 
Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Приймаючи до уваги те, що  ОСОБА_1 свою вину визнала повністю, до адміністративної відповідальності притягується вперше, її діями не завдано шкоди суспільним інтересам, відсутність обтяжуючих обставин, а також те, що ОСОБА_1 вживала заходів щодо врегулювання конфлікту між дітьми, неодноразово повідомляла про це шкільний заклад, безпосередньо класного керівника свого сина, тобто, вжила всіх можливих заходів для усунення конфлікту, у зв`язку із чим суд вважає за можливе звільнити  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю скоєного адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи
На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 184, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
П О С Т А Н О В И В :
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 184 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, оголосивши їй усне зауваження.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП закрити . 
Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення

Суддя Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області О.Ю. Максименко