24.11.2025  	  	

Справа №607/26183/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2025 року м. Тернопіль 
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючої судді      Черніцької І.М.
за участю секретаря судового засідання  Кокітко І.В.
з участю: ОСОБА_1 , 
адвокатів Притули О.Б., Недокуса В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,- 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування вимог позивач вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2011 року. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу народження по теперішній час відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям доньки та не спілкується з нею. 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року у справі №607/10605/22, попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків. Однак, поведінка відповідача не змінилася. З часу винесення судового рішення по теперішній час відповідач не вживав заходів для налагодження контакту з донькою, не піклується про її розвиток та освіту. Його зустрічі з дитиною у вересні 2021 та лютому 2022 року викликали у неї сильний стрес та зумовили відвідування психолога.
Відповідач має заборгованість по індексації аліментів у розмірі 31 163,50 грн. Посилаючись на наведене, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 .
Також, з огляду на зростання прожиткового мінімуму для дітей у 2024 році до 3 196 грн, інфляцію та необхідність належного забезпечення дитини, позивач просить збільшити розмір аліментів та визначити їх у розмірі 3 196 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
06 грудня 2024 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюка В.М. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року справу прийнято до провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Відповідача подав відзив на позов. Вказав, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Після розірвання шлюбу, позивач систематично створює йому перешкоди для спілкування та участі у вихованні доньки. Тривалий час йому не надають актуальні засоби зв`язку з дитиною, що робить неможливим виконання ним батьківських обов`язків. З 2011 року він проживає в США, але періодично приїздиnm до України та намагається зустрітись з донькою. Перебування за кордоном не є усуненням від виховання дочки. Станом на 01 грудня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня.
Посилаючись на наведене, просив відмовити у позбавлені батьківcmrb[ прав, щодо збільшення розміру аліментів не заперечив.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, зіславшись на доводив викладені у позові.
Представник відповідача - адвокат Недокус В.І. просив суд задовольнити позов частково та збільшити розмір аліментів. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Був присутній у попередній судових засіданнях, заперечив щодо позбавлення батьківських прав.
Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про час та дату був повідомлений належним чином. Попередньо надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та слухання справи за їх відсутності.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2009 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2011 року.
Від даного шлюбу у сторін спору народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади за № 2024/006785136 від 10.06.2024 року та за №2024/006616834 від 06.06.2024 року та не заперечується відповідачем.
Відповідач ОСОБА_2 з 2011 року проживає за межами України, а саме в США, періодично приїздить до України, вказану обставину сторони не заперечують.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2013 року у справі №1915/15905/2012 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з укладенням між сторонами мирової угоди, умовами якої сторони погодили способи участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею.
Згідно витягу з ЄРДР номер кримінального провадження № 12021211040001355 від 03.10.2021 року встановлено, що 02 жовтня 2021 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за зверненням ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
На утримання дочки ОСОБА_3 відповідач сплачує аліменти у розмірі 2744 грн щомісячно, згідно рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.04.2023 року справа № 607/10605/22.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 21 квітня 2023 року справа № 607/10605/22, з врахуванням постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.08.2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованні та утриманні дочки ОСОБА_1 , покладено на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Збільшено розмір аліментів, та визначено їх у розмірі 2744 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що не заперечила в судовому засіданні позивачка та підтверджується довідкою Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №41095 від 03 грудня 2024 року.
Згідно довідки ВСП «ФКЕПФТ ЗУНУ» №654 від 18 жовтня 2024 року встановлено, що ОСОБА_4 навчається на 1 курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» за освітньо-професійним ступенем «Фаховий молодший бакалавр». Форма навчання - денна. Умови навчання контракт. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року. Наказ на зарахування на навчання №776-СТ від 31 липня 2024 року.
Відповідно до листа-відповіді Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 імені Володимира Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області за №228 від 14 червня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 навчалася у 10 класу даного навчального закладу. Зі слів матері та учениці, батько ОСОБА_5 , з ними не проживає та не займається вихованням дівчинки. Протягом 2023 - 2024 н.р. батько у школу не з?являвся, не був присутнім на жодних батьківських зборах, не цікавився успіхами доньки в навчанні, її шкільним життям. Вчитель початкових класів ОСОБА_6 з батьком не знайома. Класний керівник 10 класу ОСОБА_7 бачила батька лише один раз (у 2021р), коли він приходив у школу привітати ОСОБА_3 з днем народження. Догляд за дівчинкою, її вихованням та навчанням здійснює мати. Мати присутня на усіх батьківських зборах, цікавиться успіхами дочки у навчанні, її емоційним станом та поведінкою в школі.
З листа-відповіді цього ж навчального закладу за №203 від 15.11.2022 року встановлено, що у 2021 році ОСОБА_2 був у школі у вересні місяці, звертався до класного керівника ОСОБА_7 , а у другому семестрі звертався до директора шкоди ОСОБА_8 , цікавився навчанням та відвідуванням школи донькою ОСОБА_3 .
З довідки Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №41097 від 03 грудня 2024 року встановлено, що у Відділі перебуває відкрите виконавче провадження №65534432 з примусового виконання виконавчого листа №607/2735/20, виданого 02 квітня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації аліментів у розмірі 31163,50 грн. Станом на 03 грудня 2024 року заборгованість по індексації аліментів не стягнута та становить 31163,50 грн.
З висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07 травня 2025 року за № 600 слідує, що ОСОБА_2 та його представник - адвокат Недокус В.І. були відсутні на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. ОСОБА_9 на засіданні комісії повідомила, що вона була ініціатором звернення до суду із позовом про позбавлення батька батьківських прав. Виховання, навчання та розвиток дитини повністю забезпечує мати, ОСОБА_1 , яка постійно контактує з навчальними закладами та бере активну участь у житті доньки. Заборгованості по аліментах не має, однак є значна сума заборгованості з індексації - 31 163,50 грн, що свідчить про недбале ставлення до фінансових зобов`язань. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 . 
Згідно листа-відповіді Західноукраїнського національного університету МОУ за № 126-22/2479 від 30.110.2025 року встановлено, що згідно квитанції № 2 PL013793 від 01.09.2025 року оплату за навчання студентки ОСОБА_9 на підставі договору №568658 в сумі 24 960 здійснила ОСОБА_10 .
В судовому засіданні сторони визнали той факт, що таку оплату здійснив відповідач, передавши кошти ОСОБА_10 , яка у подальшому здійснила оплату за навчання доньки.
З долученої відповідачем квитанції про переказ коштів від 15.09.2025 встановлено, що він здійснив грошовий переказ на ім`я доньки ОСОБА_1 на суму 500 доларів США.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є подругою позивача, суду пояснила, що товаришує із позивачкою останні 13 - 14 років. Разом проводять багато часу, з відповідачем вона не знайома. Знає, що донька не спілкується з батьком.
Свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою позивачки, суду пояснила, що бачила відповідача лише два рази, на їх з позивачкою весіллі та коли ОСОБА_1 був один рік. 
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що є хрещеним батьком ОСОБА_1. Протягом тривалого часу товаришує з відповідачем. У грудні 2021 року - січні 2022 року разом з відповідачем приходили у школу, де навчається ОСОБА_3 , щоб навідати її.
Свідок ОСОБА_14 , який є товаришем відповідача пояснив, що відповідач завжди намагається контактувати з донькою. Він особисто двічі передавав передачі ОСОБА_1 від батька, останній раз телефон 2023-2024 роки.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з вимогами частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до вимог статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Відповідно до вимог частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
В оцінці обставин справи, суд, виходить з того, що першочергове значення мають якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
В оцінці доводів позову суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, посилалася на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться дочкою, не виконує батьківські обов`язки, з часу винесення рішення суду від 16 серпня 2023 року, яким його попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов`язків, відповідач не змінив свого ставлення, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. 
Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та достатніми доказами.
Як вже зазначалось судом, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Також, Верховних Суд у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Суд критично оцінює довідки з навчальних закладів, оскільки такі докази не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, так як беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення батька від виконання обов`язків з виховання дитини.
Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які є подругами позивача, а тому вони можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи. 
Більше того, надані ними пояснення не підтверджують обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. 
Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок є передчасним, недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить на даний час інтересам дитини, батька і засадам справедливості. 
У цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів щодо відносин сторін та їх дитини, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.
Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Навпаки, в судовому засідання встановлено, що відповідач не втратив інтерес до дитини та намагається налагодити контакт із донькою. Відповідач приймав участь у судовому розгляді справи особисто та через представника, категорично заперечив позовні вимоги та повідомив, що намагається спілкуватись із донькою, однак остання такого спілкування не бажає.
Вказані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні доньки, прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. 
Те, що відповідач не втратив інтерес до доньки та намагається підтримувати контакт з донькою підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Судом було заслухано думку ОСОБА_1, якій на даний час виповнилось 16 років. Остання повідомила, що не бажає спілкуватись із батьком, оскільки він для неї незнайома людина. Не заперечила, що батько іноді телефонував, писав за допомогою гаджетів, останній раз у грудні 2024 року, однак вона його заблокувала.
Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. 
Суд, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, дійшов висновку про неврахування думки неповнолітньої ОСОБА_1 щодо можливості позбавлення батьківських прав відповідача.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не хоче підтримувати зв`язок з батьком.
Водночас погляди дітей не обов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, не обов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків.
Ті обставини, що між батьком та донькою на даний час склались напружені відносити та донька, з певних причин, не бажає спілкуватись із батьком, без надання доказів його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, не є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Судом встановлено, що між колишнім подружжям, існують конфліктні відносини, а тому, сама по собі відсутність спілкування між батьком та дитиною, за таких обставин, не є підставою для вжиття такого крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав. 
Сам по собі той факт, що донька не бажає спілкуватись із батьком та має більш тісний зв`язок із матір`ю, не свідчить про свідоме, винне ухилення батька від виконання покладених на нього обов`язків щодо виховання доньки та не є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Більше того, в судовому засіданні встановлено, що батько здійснив оплату навчання доньки у 2025 році на суму 24 960 грн. Також, 15 вересня 2025 року здійснив грошовий переказ на ім`я ОСОБА_1 на суму 500 доларів США.
Крім того, у серпні 2025 року відповідач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та провадження у справі відкрито, що підтверджується ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.08.2025 року справа № 607/17222/25.
Позивачкою не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій.
Сама по собі заборгованість відповідача по індексації по аліментах не є обставиною, з якою закон - норми статті 164 СК України пов`язують позбавлення відповідача батьківських прав.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.  
Позивач не довела та не надала суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановленні обставини справи та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , слід відмовити. 
Щодо вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст.1 82 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В силу вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року- 3196 гривень;
Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Пред`являючи даний позов, позивач посилається на те, що розмір аліментів, які визначенні рішенням суду, не є достатнім для утримання дитини, оскільки змінився її матеріальний стан, збільшилися витрати на утримання доньки, остання продовжує навчання у коледжі, яке є платним, зросли ціни на продукти харчування, одяг та взуття. Відповідач перебуває за межами України, інших утриманців крім доньки не має, стан здоров`я задовільний.
Відповідач визнав позов щодо збільшення розміру аліментів, про що зазначив у відзиві та в судовому засіданні.
Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, стан здоров`я задовільний, інших утриманців не має, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до переконання, що слід збільшити розмір аліментів на дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3196 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн щодо вимог про збільшення розміру аліментів.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів задовольнити частково.
Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року у справі №607/10605/22.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3196 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття.
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ 43459222, адреса місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка,1 м. Тернопіль.
Повне рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька