ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Львів	справа № 380/4882/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби з врахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби з врахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі невиплаченої суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації;
- звільнити від сплати судового збору відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 2011 року по 07 липня 2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 07 липня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – також Постанова № 704) з урахуванням виплачених сум. Іншим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 380/21946/23, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Позивач вказує, що оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24 встановлено, що військова частина НОМЕР_1 неправильно нараховувала йому грошове забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 07 липня 2023 року, то, як наслідок, у відповідача виник обов`язок перерахувати йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання вищезгаданого судового рішення. 02 січня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, однак листом від 02 лютого 2025 року № 71/1/130 відповідач повідомив позивача про те, що підстави для перерахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби відсутні.
Також позивач стверджує, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі невиплаченої суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації.
З огляду на вказане просить суд задовольнити позов повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що нарахування позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби проведено відповідно до вимог чинного законодавства та керівних документів, а не примітки до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704, які не є нормою законодавства, а носять лише рекомендаційний характер, тим самим без вимог законодавства. Зобов`язання до вчинення таких дій, які суперечать вимогам чинного законодавства, є незаконним. Ураховуючи те, що Додатки 1 та 14 до Постанови № 704 затверджені 30 серпня 2017 року, а пункт 4 цієї ж постанови змінено 21 лютого 2018 року постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, то пріоритетним у цьому разі є положення саме пункту 4 Постанови № 704.
Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів відповідач зазначає, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби має разовий характер, тому на таку виплату не поширюється дія Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050). Вказує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Відповідач підсумовує, що у межах спірних правовідносин він діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 18 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 31 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні (у разі наявності).
Ухвалою суду від 20 травня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача від 09 квітня 2025 року про залишення позову без розгляду відмовлено.
Ухвалою суду від 20 травня 2025 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, а також розрахунку місячного грошового забезпечення для обчислення її розміру (у разі наявності).
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 30 квітня 2004 року Управлінням кадрів Західного оперативного командування, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував там на грошовому забезпеченні, що не заперечується сторонами у справі. 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2023 року № 141 позивача 07 липня 2023 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 07 липня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням виплачених сум. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 380/21946/23, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
02 січня 2025 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення перерахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24.
Листом від 02 лютого 2025 року № 71/1/130 відповідач повідомив позивача про те, що підстави для перерахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби відсутні. Також зазначив, що належно засвідчену копію довідки-розрахунку на виконання судового рішення військова частина НОМЕР_1 зможе надати після фактично виконання рішення суду, тобто здійснення виплати.
На виконання вимог ухвали суду від 20 травня 2025 року про витребування доказів військова частина НОМЕР_1 подала до суду розрахунково-платіжну відомість № 455 щодо виплат на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 380/21946/23, за змістом якої належна позивачу сума одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби становить 55400,11 грн (рядок 27 «ОГД при звільненні»).
Уважаючи бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби з врахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011).
Згідно з пунктами 1 - 3 статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Право військовослужбовців на виплату у разі звільнення з військової служби одноразової грошової допомоги передбачене статтею 15 Закону № 2011.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260, чинний з 20 липня 2018 року), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям Збройних Сил України.
Виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом XXХІІ Порядку № 260.
Пунктом 3 розділу XXХІІ Порядку № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Суд зазначає, що право позивача на виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 380/21946/23, яке набрало законної сили, а отже, не є спірним у цій справі. 
З огляду на предмет та підстави поданого позову спірним у розглядуваній справі є право позивача на перерахунок одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24.
За змістом пункту 5 розділу XXХІІ Порядку № 260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються, зокрема звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Аналіз пунктів 3, 5 розділу XXХІІ Порядку № 260 вказує, що розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби безпосередньо залежить від розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, оскільки для їх обрахунку використовується місячне грошове забезпечення, до складу якого входять, серед іншого, посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 07 липня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 з урахуванням виплачених сум.
Отже, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату розміру грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2020 року по 07 липня 2023 року, то нарахована позивачу сума одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби має бути перерахована відповідачем із урахуванням розміру грошового забезпечення, перерахованого на виконання вказаного рішення суду, однак відповідач своїм листом від 02 лютого 2025 року № 71/1/130 відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку, що свідчить про протиправність його поведінки у цій частині. 
Покликання відповідача на те, що нарахування позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби проведено відповідно до вимог чинного законодавства та керівних документів, а не примітки до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704, які не є нормою законодавства, а носять лише рекомендаційний характер, суд оцінює критично, оскільки на підставі рішення суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, яке набрало законної сили, розмір місячного грошового забезпечення позивача, що враховується для обчислення розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, збільшився (через збільшення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням) і таке збільшення розміру місячного грошового забезпечення призводить до необхідності перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, оскільки база для її обрахунку (місячне грошове забезпечення) збільшилося.
За наведених обставин суд визнає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24, та з метою належного захисту порушеного права позивача зобов`язує військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі невиплаченої суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050.
Статтею 2 Закону № 2050 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, сума індексації грошових доходів громадян (абзац другий частини другої статті 2 Закону № 2050).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Використане у статті 3 Закону № 2050 формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має бути обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема і на підставі судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Стверджуючи у позовній заяві про своє право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року до дня фактичної виплати, позивач, однак, не наводить жодних аргументів та не надає доказів на їх підтвердження у аспекті того, що він має право на індексацію з 01 березня 2018 року і відповідач порушив установлені законом строки її виплати.
З урахуванням наведених вище положень Закону № 2050 ці аргументи є основними для вирішення розглядуваної позовної вимоги, однак таких позивачем не наведено, як і не надано жодних доказів на їх підтвердження.
Водночас з даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» суд встановив, що 30 жовтня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 380/16625/24, яким, задовольнивши вимогу позивача щодо нарахування та виплати на його користь індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року, одночасно зобов`язав відповідача – військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року до дня фактичної виплати.
Отже, право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 березня 2018 року до дня фактичної виплати належно захищене судом у справі № 380/16625/24 та не потребує якогось додаткового захисту чи підтвердження. 
За наведених обставин у сукупності в задоволенні розглядуваної позовної вимоги належить відмовити повністю, оскільки така є безпідставною.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
За змістом пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,- 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 380/13397/24.
В решті позовних вимог – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 05 січня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна