П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/34872/24	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Дата і місце ухвалення 13.03.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: 
- визнати протиправними дії військової частини щодо відмови/перешкоджанню у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати військову частину в особі її командира звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати військову частину в особі її командира виключити військовослужбовця ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та направити його особову справу до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт вказував на те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності подання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, вказуючи на неможливість вчинення позивачем чи його батьком дій по отриманню такого акту з огляду на наявність об`єктивних обставин, а саме, з огляду на те, що ОСОБА_1 служить в частині на лінії бойового зіткнення з ворогом, а батько хворіє за місцем свого мешкання і потребує догляду, що підтверджено відповідними доказами. 
Також апелянт зазначив, що разом із рапортом ним були подані докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком з інвалідністю ІІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його батька, які б могли здійснювати такий догляд. 
Апелянт вказав на те, що звільнення одного з військовослужбовців для забезпечення належного догляду за особою з інвалідністю2 групи є правомірним також з точки зору дотримання принципів соціальної справедливості та гарантій соціального захисту. Отже, відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»). 
З огляду на зазначене позивач просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Справа розглянута у порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 15.03.2022 року.
У жовтні 2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зі сімейними обставинами: необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту позивач надав: копію довідки МСЕК батька (інвалідність 2 гр.), копію паспорту батька, копію паспорта, копію військового квитка, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про розірвання шлюбу батька, довідку про склад сім`ї батька, акт обстеження умов проживання, довідка про постійний догляд.
17.10.2024 року військова частина НОМЕР_1 , за результатом розгляду рапорту позивача від 14.10.2024 року, надала відповідь за № 0666/35/7410, в якій вказала, що у додатках до рапорту відсутня будь-яка розгорнута інформація щодо наявності або відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення з посиланням на ступінь рідства, у тому числі місце їх (місця) проживання. Крім того військовою частиною було зазначено, що відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 882701 від 11.03.2024 року, ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання з подальшим переглядом 10.03.2025 року, без наявності відомостей щодо необхідності у здійсненні постійного стороннього догляду. 
Також у відповіді військова частина вказала на те, що до рапорту не долучено акт обстеження сімейного статусу військовослужбовця за місцем проживання (реєстрації) із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У поданій позовній заяві ОСОБА_1 вказував на те, що 05.11.2024 року адвокат позивача повторно подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зі сімейними обставинами: необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Разом із рапортом адвокатом подано пакет документів, а саме: пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , видане ОСОБА_2 про вид пенсії по інвалідності до 31.03.2025 року; свідоцтво про народження ОСОБА_3 на підтвердження ступеню рідства з ОСОБА_4 ; довідка Захарівської селищної ради Роздiльнянського paйoну Одеської області № 845, про те що ОСОБА_5 дійсно проживає в АДРЕСА_1 i до складу ciм`ї входить донька - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (неповнолiтня); Акт обстеження матеріально-побутових умов ciм`ї ОСОБА_7 , в якому зазначено, що до складу ciм`ї входить ОСОБА_6 , 2012 року народження - донька та ОСОБА_8 1951 р.н – мати; Витяг з ДРАЦС № 00047613644 про народження ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_9 , Довiдка КНП Захарiвська багатопрофiльна лiкарня вiд 29.08.2024 року про загострення захворювання ОСОБА_7 ; Довiдка ф. 080-4\0 , затверджено наказом МОЗ України вiд 09.03.2021 року № 407 висновок № 855 про наявнiсть порушення функцiй огранiзму, через якi невилiковно хворi особи не можуть самостiйно пересуватися та самообслуговуватися i потребують соцiальної послуги з догляду на непрофiльнiй основi, видана ОСОБА_10 , i яка дiйсна до 19.09.2025 року; пенсiйне посвiдчення матерi ОСОБА_7 про те, що вона є пенсiонеркою за вiком i непрацездатна особа, тому не може надавати догляд хворому сину - ОСОБА_11 ; довiдка МСЕК про інвалiднiсть 2 групи ОСОБА_7 .
Адвокатський запит разом із рапортом позивача та наведеними вище документами був надісланий військовій частини НОМЕР_1 05.11.2025 року засобами поштового зв`язку.
Як зазначив позивач, станом на день звернення до суду відповіді на адвокатський запит не отримано.
В свою чергу, як встановлено судом, даний позов до суду першої інстанції поданий ОСОБА_1 також 05.11.2024 року засобами поштового зв`язку. 
Таким чином станом на момент подання позову, права позивача в частині розгляду поданого адвокатом позивача адвокатського запиту разом із рапортом, датованим 05.11.2024 року та пакетом документів, відповідачем порушені не були.
Слід зазначити, що згідно п. 223 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 Положення № 1153/2008).
Зі змісту пункту 1.5 Розділу I «Звільнення з військової служби» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 вбачається, що встановлення, зміна, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини).
Пунктом 12.1 Розділу XII «Звільнення з військової служби» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Пунктом 12.9 Розділу XII «Звільнення з військової служби» Інструкції № 170 визначено, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення, зокрема, за підставами, передбаченими підпунктами «б», «г», «д», «е» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України № 40 від 31 січня 2024 року (далі - Інструкція) визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.
Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ (пункт 3.11.6. Інструкції).
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі - Інструкція № 735).
Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
У відповідності до пункту 2 розділу ІІ Інструкції письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.
Отже, у наведених вище нормативно-правових актах детально роз`яснено поняття «рапорт», а також встановлено конкретні строки, протягом яких посадові особи зобов`язані здійснити розгляд відповідних документів.
З огляду на вищезазначене, слід зробити висновок, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).
Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.
Колегія суддів зазначає, що захисту підлягають лише порушені права позивача.
Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду та обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
За встановлених у даній справі обставин відсутні підстави вважати, що відповідачем порушені права та інтереси позивача в частині не розгляду його рапорту від 05.11.2024 року та не вирішення питання щодо звільнення його зі служби за наслідком розгляду зазначеного вище рапорту.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності відмови відповідача у звільненні його з військової служби та наявності підстав для звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за наслідком розгляду поданого ним 14.10.2024 року рапорту, слід зазначити наступне:
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Згідно п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до підпункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина сьома статті 26 Закону № 2232-XII).
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зі змінами та доповненнями (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. (пункт 1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
10.04.2009 року наказом Міністра оборони України № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, міститься перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Так, згідно п.п. 26 п. 5 Додатку № 19, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді;
За наслідком аналізу положень Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за наявності одночасно таких обставин:
1) один з його батьків чи батьків дружини (чоловіка), є особами з інвалідністю І чи ІІ групи, і вони потребують постійного догляду;
2) відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
За наявності вказаних обставин військова частина зобов`язана звільнити військовослужбовця з військової служби при подані ним відповідного рапорту.
За наслідком розгляду поданого позивачем рапорту військова частина вказувала на те, що відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 882701 від 11.03.2024 року, наданого разом із рапортом, ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання з подальшим переглядом 10.03.2025 року, без наявності відомостей щодо необхідності у здійсненні постійного стороннього догляду. 
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові від 13.06.2024 року у справі № 520/21316/23 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якої необхідність постійного стороннього догляду за одним із хворих батьків може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Верховний Суд вказував на те, що норми статті 26 Закону №2232-ХІІ містять виключний перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.
При цьому стаття 26 Закону № 2232-XII визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, або висновок медико-соціальної експертної комісії, або ЛКК закладу охорони здоров`я.
Судом встановлено, що на підтвердження того факту, що його батько є особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду, позивач до рапорту про своє звільнення з військової служби додав копію Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.03.2024 року серії 12 ААГ № 882701.
У Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від вказано про встановлення батькові позивача – ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності, однак не зазначено про необхідність постійного чи стороннього догляду.
В свою чергу довiдка форми 080-4/0, затвердженої наказом МОЗ України вiд 09.03.2021 року № 407 (висновок № 855 про наявнiсть порушення функцiй огранiзму, через якi невилiковно хворi особи не можуть самостiйно пересуватися та самообслуговуватися i потребують соцiальної послуги з догляду на непрофiльнiй основi, виданий ОСОБА_10 ), позивачем разом із рапортом 14.10.2024 року не подавалась. Вказані документи були подані позивачем до військової частини лише разом із рапортом від 05.11.2024 року, діям/бездіяльності військової частини щодо розгляду якого судом в межах розгляду даної справи оцінка не надається.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що на момент звернення у жовтні 2024 року позивачем не були подані до військової частини медичні документи, які підтверджують потребу його батька в постійному догляді.
Що стосується підтвердження наявності другої умови для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, а саме - відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I чи II групи, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, слід зазначити наступне:
У відзиві на позов військова частина вказувала на те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення свого батька.
Крім того відповідач вказував на те, що до матеріалів справи не було додано акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Як вбачається із поданого позивачем рапорту, ним було подано військовій частині довідку про склад сім`ї батька, згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_2 входить донька – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо надання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач вказав на неможливість його отримання через проходження служби.
Колегія суддів зазначає, що інформація Захарівської селищної ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та склад сім`ї засвідчує лише факт реєстрації осіб в одному житловому приміщенні, однак не може бути належним доказом відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю.
В свою чергу, як зазначено вище, згідно Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, для звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, відповідно до частини дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, військовослужбовець повинен надати, зокрема, один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено в ході розгляду справи, при зверненні позивача із рапортом про звільнення ним не було подано жодного належного документу у підтвердження відсутності в його батька інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, зокрема і акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неможливість отримання відповідного акту обстеження у зв`язку з проходженням військової служби позивачем, з огляду на те, що він не був позбавлений можливості реалізувати вказане право на отримання відповідного акту шляхом надсилання відповідної заяви засобами поштового чи електронного зв`язку, або через свого представника.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивач до рапорту про звільнення від 14.10.2024 року не надав достатні докази на підтвердження того, що в його батька відсутні інші члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, що виключало можливість його звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для висновку про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко 

Суддя: О.А. Шевчук