ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/3524/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 

розглянув в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (суддя Мінаєва К.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії 	
 	
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.02.2025р. №084650012300; 
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням позивачу до страхового стажу наступні періоди: навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982; трудову книжку серії НОМЕР_1 ; роботи з 25.07.1982р. по 14.04.1984; роботи з 31.10.1988 по 30.03.1993.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.02.2025 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 07.02.2025 №084650012300 у призначенні пенсії відмовлено через не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982 через помилку у її прізвищі, періоду роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984 через відсутність довідки про отримання пенсії в іншій державі, та періоду роботи з 31.10.1988 по 30.03.1993 через відсутність назви підприємства. Позивач вважає, що відповідач – ГУ ПФУ в Одеській області під час відмови їй у призначенні пенсії діяв безпідставно, оскільки нею було дано документи які дозволяли встановити наявність в неї необхідного страхового стажу, і прийняте відповідачем без належного з`ясування є протиправним та належить до скасування. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі №280/3524/25 позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №084650012300 від 07.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її трудової діяльності відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, у тому числі, періоди роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984, з 31.10.1988 по 30.03.1993 та період навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач – ГУ ПФУ в Одеській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, факт приналежності позивачу трудової книжки повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства. Вважає що з огляду на дефекти поданих позивачем для призначення пенсії документів ним було правомірно відмовлено позивачу у призначення пенсії за віком рішенням від 07.02.2025р. №084650012300. 
Позивач своїм правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, 02.02.2025 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в Одеській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 . 
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 07.02.2025 №084650012300 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
З наданої суду копії оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж заявниці – ОСОБА_2 складає 25 років 11 місяців. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не враховано:
- період навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982 та трудова книжка НОМЕР_1 , оскільки прізвище в дипломі та трудовій книжці ( ОСОБА_3 ) не відповідає свідоцтву про шлюб ( ОСОБА_4 );
- періоди роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984, оскільки в заяві не зазначено про отримання (не отримання) пенсії в іншій державі;
- період роботи з 31.10.1988 по 30.03.1993, оскільки відсутня назва організації.
З наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, яка також була надана позивачем суду разом з заявою про призначення пенсії, вбачається, що вона заповнена на прізвище ОСОБА_3 , закреслено, записано прізвище ОСОБА_5 , наявні наступні записи щодо спірних періодів (записи №№1-3, 10-11):
- 25.07.1982 – прийнята молодшим продавцем відділу бакалія – гастрономія магазина 8 (Продторг Ленінського району, Севастополь);
08.08.1983 – переведена продавцем відділу бакалія – гастрономія магазина 8;
04.05.1984 – звільнена за власним бажанням;
31.10.1988 – прийнята тимчасово на 0,5 ставки діловода та на 0,5 ставки сторожа-двірника на період декретної відпустки діловода;
30.03.1990 – звільнена за власним бажанням.
Також у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, перед записами з відомостями про роботу наявний запис, що до вступу у Продторг Ленінського району – навчання у Вишнивецькому ПТУ №5 з 01.09.80 до 24.07.82 (підстава внесення запису – атестат №4972 від 24.07.82).
Відповідно до наданої копії атестата №4972, виданого 24.07.1982. Професійно-технічним училищем м.Вишнівець Тернопільської області, ОСОБА_6 01.09.1980 вступила та 24.07.1982 закінчила училище за професією «продавець продовольчих товарів».
Також встановлено, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30.01.1965. 
ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) уклали шлюб 05.05.1984, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 . що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.05.1984.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Отже з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи спірним рішенням відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу та рішенням відповідача №084650012300 від 07.02.2025 до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки прізвище в дипломі та трудовій книжці ( ОСОБА_3 ) не відповідає свідоцтву про шлюб ( ОСОБА_4 ): - період навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982; - періоди роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984 оскільки в заяві не зазначено про отримання (не отримання) пенсії в іншій державі; - період роботи з 31.10.1988 по 30.03.1993 оскільки відсутня назва організації.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли міх сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Враховуючи дату видачі позивачу у справі трудової книжки -24.07.1982р., та внесення спірних записів щодо роботи позивача порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. № 162 (далі – Інструкція № 162), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців, а також визначено, що трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особо та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З наданих позивачем та долучених до матеріалів справи належних письмових доказів судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 30.01.1965 серії НОМЕР_2 позивач мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 05.05.1984 серії НОМЕР_3 , 05.05.1984 ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) уклали шлюб та позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 », і саме це стало підставою для внесення змін до трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 24.07.1982 - на першій сторінці якої прізвище « ОСОБА_3 » закреслено та зазначено « ОСОБА_5 », на внутрішньому боці обкладинки вказано, що прізвище змінено на ОСОБА_5 на підставі паспорта НОМЕР_5 , виданого Акімовським виконкомом, при цьому сторінка 10 паспорта позивача - громадянина України серії НОМЕР_6 наявна відмітка про укладення позивачем 05.05.1984 шлюбу з ОСОБА_7 , 1962 р.н., при цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що копій цих документів були надані позивачем органу пенсійного фонду разом з заявою про призначення пенсії за віком. 
Відповідно до записів атестата №4972, виданого 24.07.1982. Професійно-технічним училищем м.Вишнівець Тернопільської області, ОСОБА_6 01.09.1980р. вступила та 24.07.1982р. закінчила училище за професією «продавець продовольчих товарів», і запис атестата відповідає записам трудової книжки позивача, в якій перед відомостями про роботу зазначено про її навчання у Вишнивецькому ПТУ №5 з 01.09.80 до 24.07.82 (підстава внесення запису – атестат №4972 від 24.07.82).
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи, у тому числі документи наявні у матеріалах пенсійної справи позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що хоча у свідоцтві про укладення шлюбу прізвище не відповідає паспортним даним заявниці, проте з свідоцтва про народження, трудової книжки позивача можна чітко встановити, що колишнє прізвище позивача – « ОСОБА_3 », з урахуванням наявної в паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , позивача у справі, запису про укладення позивачем шлюбу з ОСОБА_7 , що узгоджується із записами з свідоцтва про укладення шлюбу, що свідчить про те, що неправильне написання прізвища позивача сталось не з вини і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за складання свідоцтва і не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист, тому розбіжність в написанні прізвища у свідоцтві про укладення шлюбу не може бути підставою для незарахування жо страхового стажу позивача періоду навчання відповідно до записів трудової книжки та атестата.
Щодо висновку відповідача про незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 31.10.1988 по 30.03.1993 суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)
За пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 2.13 Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, здійснюються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменування посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до пункту 2.19 Інструкції № 162 у графі 4 зазначається підстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керівника підприємства, дата його видання та номер.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019р. по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).
Трудова книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.07.1982 на сторінці 6-7 містить записи щодо роботи позивача з 31.10.1988 по 30.03.1990 на 0,5 ставки діловода та на 0,5 ставки сторожа-двірника на період декретної відпустки діловода, але перед цими записами відсутній заголовок із зазначенням повного найменування підприємства, а також записи засвідчені печаткою, що є нечитабельною, що робить не є можливим з`ясувати назву підприємства, в якому працювала позивач у цей період.
Колегія суддів з огляду на те, що працівник, у даному випадку позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки відповідні записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником відповідного підприємства, де працювала позивач, погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що такі недоліки, як відсутність найменування підприємства не може бути належною підставою для неврахування періоду роботи позивача до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці і однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим спірний період роботи позивача був протиправно не зарахований до її страхового стажу. 
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 25.07.1982р. по 14.04.1984р. суд зазначає наступне.
Відповідно до наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.07.1982р. позивач у період з 25.07.1982р. по 04.05.1984. працювала у відділі бакалія – гастрономія магазина 8 (Продторг Ленінського району, Севастополь), і відповідач в обґрунтування правомірності не зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача посилався на положення частини другої статті 24-1 Закону № 1058-IV, відповідно до якої періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Вирішуючи позовні вимоги у цій частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступе. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було доповнено статтею 24-1 Законом України від 25.04.2024р. № 3674-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення», метою прийняття вказаного акта є врегулювання питання пропорційного обчислення страхового стажу особам, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угод щодо пенсійного забезпечення з державами – учасницями Співдружності Незалежних Держав.
Отже положення статті 24-1 Закону № 1058-IV регулюють питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності за межами України.
Разом з тим відповідно до статті 134 Конституції України Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. №376, Автономна Республіка Крим з 20.02.2014р. є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Отже з урахуванням наведеного норма статті 24-1 Закону № 1058-IV не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято посилання відповідача на незазначення позивачем в заяві про призначення пенсії відомостей про отримання (не отримання) пенсії в іншій державі.
При цьому колегія суддів вважає що суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення відповідно до частини другої статті 24-1 та частини першої статті 26-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Кабінет Міністрів України 16.05.2025р. прийняв постанову №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу» (набула чинності 20.05.2025), якою затвердив, зокрема, Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу.
Згідно з пунктами 1-2 зазначеного Порядку він визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах. У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, періоди трудової діяльності особи в будь-якій республіці колишнього Союзу РСР (крім Української РСР) зараховуються до страхового стажу на умовах міжнародного договору.
У цьому Порядку термін «інші держави» означає держави з числа республік колишнього Союзу РСР, до яких належать Азербайджанська РСР, Вірменська РСР, Білоруська РСР, Грузинська РСР, Казахська РСР, Киргизька РСР, Латвійська РСР, Литовська РСР, Молдавська РСР, Російська РФСР, Таджицька РСР, Туркменська РСР, Узбецька РСР, Естонська РСР.
З урахуванням вищенаведеного вказаний Порядок, прийнятий на виконання статті 24-1 Закону №1058-IV, на яку посилається відповідач, не застосовується до врегулювання питання обчислення страхового стажу за періоди трудової діяльності особи в Українській РСР.
При цьому 26.04.1954р. на підставі Закону Російської РФСР від 02.06.1954р. «Про внесення змін та доповнень в статтю 14 Конституції (Основного Закону) РРФСР» та Закону Української РСР від 17.06.1954 «Про внесення змін та доповнень в статтю 18 Конституції (Основного Закону) Української РСР» були внесені зміни в статтю 18 Конституції (Основного Закону) Української РСР. Стаття 77 Конституції УРСР від 1978 року містила положення про належність Кримської області до Української Радянської Соціалістичної Республіки.
Зазначене додатково вказує на безпідставність посилання відповідача на положення статті 24-1 Закону №1058-IV під час відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до її страхового стажу.
З змісту оскаржуємого рішення вбачається, що позивачу фактично було відмовлено в зарахуванні спірного періоду з огляду на те, що позивачем не надавались відомості про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, але відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, і відповідачем під час розгляду цієї справи судом не було надано суду будь-яких належних письмових доказів вчинення ним будь-яких дій спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування періоду трудової діяльності позивача з 25.07.1982р. по 14.04.1984р. підлягає зарахуванню до його стажу.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, у тому числі, періоди роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984, з 31.10.1988 по 30.03.1990 та періоду навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982, наслідком якого є визнання протиправним та скасування рішення відповідача №084650012300 від 07.02.2025, та зобов`язання відповідача з метою здійснення повного захисту та відновлення порушеного права позивача у справі, зарахувати до страхового стажу позивача періоди її трудової діяльності відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, у тому числі, періоди роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984, з 31.10.1988 по 30.03.1990 та періоду навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982, та повторно розглянути заяву позивача від 02.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні суду. 
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання встановлення факту належності позивачу у справі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1982 оскільки одним з предметів спору у цій справі було встановлення правомірності не зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1982, а саме періодів роботи з 25.07.1982 по 14.04.1984, з 31.10.1988 по 30.03.1990 та періоду навчання з 01.09.1980 по 24.07.1982.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров