КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: №33/824/5411/2025
Справа №759/17222/25 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., за участю секретарів судового засідання Слив`юк С.В., Мицавки Ю.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Постульги Василя Євгеновича на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року
про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 

встановив:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою суду, 27 липня 2025 року, приблизно о 17 год. 30 хв., у м. Києві по вул. Велика окружна дорога, 21, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV 4», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, під час перестроювання не надала перевагу в русі транспортному засобу та скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota HILUX», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроїтися ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим завдано матеріальних збитків.
Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за статтею 124 КУпАП, у зв`язку із порушенням підпункту «б» пункту 2.3. та пункту 10.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Не погоджуючись із постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Постульга В.Є. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що схема місця дорожньо-транспортної пригоди не відповідає Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 р. № 1395, оскільки на схемі:
- не зображено ділянку дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода (зображено ділянку розділової смуги з кінцевим положенням транспортних засобів);
- не зображено координат розміщення транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди відносно елементів проїжджої частини;
- не зображено інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, описання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту (з урахуванням сили зіткнення, вказані об`єкти повинні були бути обов`язково зазначені на місці пригоди);
- не зображено ширини проїжджої частини разом з роздільними смугами, ширини тротуарів, узбіччя, розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття;
- не зображено розташування дорожньої розмітки, дорожніх знаків.
Зазначені недоліки є суттєвими і не дають можливості отримати із вказаних матеріалів об`єктивну картину виникнення дорожньо-транспортної пригоди та слідової інформації, яка була на місці пригоди після її виникнення.
Просить врахувати суд апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 не користувалася професійною правничою допомогою, не могла достеменно знати Інструкцію № 1395 та, відповідно, не могла зазначити свої зауваження щодо складання схеми дорожньо-транспортної пригоди зі суттєвими порушеннями.
Стверджує, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив висновок експерта № 104, заначивши, що в цьому провадженні вказаний доказ слід розглядати в контексті вирішення питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . Залишення поза увагою судом першої інстанції висновку експерта в контексті причетності ОСОБА_2 до дорожньо-транспортної пригоди мало наслідком невстановлення судом тієї обставини, що ОСОБА_2 рухався зі швидкістю 92 км/год., що удвічі перевищує максимально допустиму швидкість - 50 км/год., а отже, виходячи зі змісту висновку експерта, дії ОСОБА_2 знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку настання дорожньо-транспортної пригоди.
Незрозумілим також є та обставина, яким чином на відеозаписі може відображатися інформація про неуважність водіїв і те, що вони не стежили за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, відволікався від керування транспортним засобом, тоді як суд першої інстанції мотивував свою постанову, зокрема, цим відеозаписом.
Зважаючи на вищевикладене, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на припущеннях, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять прямих доказів її вини.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Постульга В.Є. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.
В судовому засіданні другий учасник ДТП ОСОБА_2 заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Постульги В.Є., іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, висновок суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушенням нею п. 10.3. Правил дорожнього руху, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 10.3. Правил дорожнього руху, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За змістом пункту 1.4. Правил дорожнього руху, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пункт 1.9. Правил дорожнього руху передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зазначене правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту настання суспільно шкідливих наслідків у виді пошкодження майна. Для констатації наявності у діях порушника об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням майна, зазначеного в диспозиції статті 124 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
У мотивувальній частині Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4). Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27 липня 2025 р. серії № ЕПР1 № 404393, 27 липня 2025 року, приблизно о 17 год. 30 хв., у м. Києві по вул. Велика окружна дорога, 21, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV 4», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, під час перестроювання не надала перевагу в русі транспортному засобу та скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota HILUX», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроїтися ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим завдано матеріальних збитків.
Згідно з доданою до протоколу про адміністративне правопорушення схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 липня 2025 року, внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали наступні пошкодження:
- автомобіль «Toyota HILUX»: капот, права передня фара, переднє крило, посилювач бамперу, праві передні двері, рульова рейка;
- «Toyota RAV 4»: ліві передні двері, ліве переднє крило, ліве переднє дзеркало, ліві задні двері, лівий поріг, передній бампер, праве переднє крило, праві передні двері.
З пояснень ОСОБА_1 від 27 липня 2025 року вбачається, що, виїжджаючи з вулиці Озерної на Велику кільцеву дорогу, вона почала перелаштовуватися для розвороту на протилежний бік в сторону Берестейського проспекту. Під час перетину в іншу полосу побачила машину, яка їхала дуже швидко і вжила всіх заходів для зменшення швидкості та майже зупинилася, за декілька секунд відчула удар у свій автомобіль
Відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 27 липня 2025 року, він рухався на автомобілі «Toyoya HILUX» по Великій окружній дорозі у крайній лівій смузі, під час руху побачив машину, яка намагалася виїхати на розворот з другої лівої смуги, почав маневрувати в ліво для уникнення зіткнення. Ця машина почала рух, а він - гальмувати. Інша машина не зупинилась, як наслідок, він на своєму авто в`їхав в інший автомобіль «Toyota Rav 4». Він рухався зі сторони Академмістечка в сторону Жулянського мосту по вул. Велика окружна.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що подія адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та вина ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується дослідженими апеляційним судом доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 27 липня 2025 р. серії ЕПР1 № 404393 відносно ОСОБА_1 ;
- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 липня 2025 року о 17 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Великій окружній (кільцевій), 21, та даними про пошкодження транспортних засобів. На вказаній схемі зафіксоване розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, відповідні результати виміру відстаней;
- відеозаписом від 27 липня 2025 року, з якого вбачається, як керуючи автомобілем та рухаючись середньою смугою, ОСОБА_1 , зменшивши швидкість, зупинилась у середній смузі, після чого стала перелаштовуватися на ліву смугу дороги з одночасним здійсненням розвороту на інший бік дороги, не переконалася у відсутності інших транспортних засобів, які рухалися смугою, на яку вона здійснювала перелаштування, і таким чином не надала дорогу ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, що призвело до заподіяння пошкоджень автомобілю «Toyota HILUX» під керуванням ОСОБА_2 (17:26:55-17:27:01 год.).

Проаналізувавши сукупність досліджених доказів, встановивши характер ушкоджень обох транспортних засобів, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки вона, керуючи транспортним засобом «Toyota RAV 4» під час перестроювання не надала перевагу в русі транспортному засобу автомобілю «Toyota HILUX» під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку тією смугою, на яку вона мала намір перелаштуватися, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим завдано матеріальних збитків.
Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Постульга В.Є. стверджує, що схема місця дорожньо-транспортної пригоди не відповідає Інструкції № 1395, оскільки на ній не зображено: ділянку дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода (зображено ділянку розділової смуги з кінцевим положенням транспортних засобів); координат розміщення транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди відносно елементів проїжджої частини; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди; ширини проїжджої частини разом з роздільними смугами, ширини тротуарів, узбіччя, розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки, дорожніх знаків.
Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами захисника, оскільки за наявності у матеріалах справи інших доказів ( пояснень учасників ДТП, відеозапису, на якому зафіксовано рух автомобілів до ДТП та сам момент зіткнення), незазначення на схемі ДТП ділянки дороги, на якій рухались автомобілі перед зіткненням, ширини проїжджої частини разом з роздільними смугами, ширини тротуарів, узбіччя, розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки, дорожніх знаків, не може бути підставою для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки факт вчинення нею адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів.
Водночас, схема місця дорожньо-транспортної пригоди не виступає у справі про адміністративне правопорушення винятковим (єдиним) засобом доказування, на підставі якого суд повноважний установлювати дійсні обставини справи, тому схема має оцінюватися разом з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
У матеріалах справи є відеозапис, на якому зафіксовано рух автомобілів до ДТП та момент зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який достатньо чітко дає змогу зробити висновок про причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та настанням шкідливих наслідків, а саме, ненадання дороги автомобілю «Toyota HILUX» під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку крайньою лівою смугою, тобто тією смугою, на яку мала намір перелаштуватися ОСОБА_1 , рухаючись середньою смугою включно до моменту здійснення розвороту на іншій бік дороги, тоді як здійснення розвороту із середньої смуги є неможливим. 
Внаслідок цього відбулось зіткнення автомобілів та їх пошкодження, що підтверджує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди.
У контексті складу ст. 124 КУпАП, пошкодження транспортних засобів перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , яка здійснила маневр перестроювання, не переконавшись у його безпечності та не надавши переваги в русі транспортному засобу, що рухався у попутному напрямку. Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_1 з посиланням на перевищення швидкісного режиму водієм автомобіля «Toyota HILUX» ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують факту порушення ОСОБА_3 вимог пункту 10.3 ПДР, який прямо вимагає надати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку при перестроюванні.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відеозапис з автозаправної станції є неналежним доказом, то апеляційний суд їх відхиляє, оскільки відеозапис достовірно підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 рухалася середньою смугою, спочатку сповільнивши рух, а потім, після зупинки транспортного засобу в середній смузі, з метою подальшого розвороту, перетинаючи суцільну лінію, розпочала маневр перестроювання в крайню ліву смугу, якою рухався автомобіль «ToyotaHILUX» під керуванням ОСОБА_2 , не переконавшись у відсутності інших учасників дорожнього руху, не надавши перевагу в русі зазначеному транспортному засобу, що призвело до їх зіткнення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не користувалася професійною правничою допомогою, не могла достеменно знати Інструкцію № 1395, а тому не могла зазначити свої зауваження щодо складання схеми дорожньо-транспортної пригоди, суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху, наслідком яких стало зіткнення транспортних засобів. 
Як вбачається з матеріалів справи, при оформленні працівниками поліції матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надала письмові пояснення стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, але заперечень щодо схеми дорожньо-транспортної пригоди не висловлювала, на неточності не вказувала.
Тож доводи апеляційної скарги у цій частині обумовлені незгодою сторони захисту з фактом складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 і не ґрунтуються на жодних фактичних даних (доказах), які можуть дати суду змогу дійти висновку про порушення її прав.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновку судового експерта ОСОБА_4 від 05 вересня 2025 року № 104 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки при проведенні експертного дослідження експерт встановив невідповідність дій ОСОБА_2 . Правилам дорожнього руху, тоді як в рамках цього судового провадження належить встановити наявність або відсутність у діях ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, адже протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно ОСОБА_1 .
Водночас, за результатами експертного дослідження експерт дійшов висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Toyota RAV 4» ОСОБА_1 встановити невідповідність вимогам пункту 10.3. Правил дорожнього руху, які би знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, експертним шляхом не надається можливим.
Таким чином, висновок експерта суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки він не дає конкретної відповіді на запитання про те, чи перебували дії ОСОБА_1 у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та дотриманням нею пункту 10.3. Правил дорожнього руху і спричиненням ушкоджень автомобілю «Toyota HILUX» під керуванням ОСОБА_2 . 

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та спростовуються сукупністю вище зазначених доказів, адже саме невиконання водієм ОСОБА_1 пункту 10.3. Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали у виді пошкодження транспортних засобів.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не вбачається.
Враховуючи наведене, підстав для скасування постанови і закриття справи щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Постульги В.Є. задоволенню не підлягає, постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Постульги Василя Євгеновича - залишити без задоволення.
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду: Ящук Т.І.