ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3184/25  Головуючий суддя І інстанції Замікула Б. С.
Провадження № 33/818/359/26 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Салтівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2025 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України,- 

УСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Як установив суд 11 год 04 хв м. Харків, вул. Нескорених, буд. 37, керував транспортним засобом DADI SMOOTHING, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився.
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що його захисником вже була подана апеляційна скарга, проте вона була повернута апеляційним судом через відсутність повноважень захисника.
Враховуючи, що про названу обставину він дізнався лише 03.11.2026 року він вимушений був подавати апеляційну скаргу самостійно, але пропустив строк на апеляційне оскарження.
Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваної постанови автор апеляційної скарги вказує зазначив про відсутність достатніх даних, які б об`єктивно підтверджували, що у ОСОБА_1 дійсно були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, що у свою чергу, давало б підстави для направлення останнього на огляд у встановленому законом порядку. 
Зазначає, що відеозапису вбачається, що поліцейськими не було виявлено жодних ознак наркотичного сп`яніння, які вказані у протоколі. 
Натомість, підставою для направлення до медичного закладу була інформація з бази «АРМОР» щодо фактів наявності якихось справ щодо наркотичних засобів.
Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд та направився з поліцейськими до найближчого медичного закладу. 
В ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 запитав, скільки по часу буде проходити процедура огляду та які наслідки відмови від огляду, а також чи можна буде потім оскаржити протокол. Поліцейським протиправно було надано ОСОБА_1 завідомо неправдиву інформацію про те, що протокол можна оскаржити протягом 3-х місяців, що не передбачено діючим законодавством. Наведене, і стало причиною відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду повідомлявся судом належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення йому поштового відправлення.
Крім того, дані про назване судове засідання розміщені на сайті «Судова влада» який є доступний необмеженому колу осіб.
Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, та саме вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням її справи.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника у даному випадку не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, , перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню оскільки він дійсно пропущений з поважних підстав, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Названих вимог судом першої інстанції дотримано.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено інших об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, обставини вчинення ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються матеріали справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №250182 від 18.02.2025, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому зазначено, що ОСОБА_1 18.02.2025 о 11 год 10 хв направляється до КНП ХОР ОКНЛ у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння;
- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, дослідженими у судовому засіданні, при перегляді яких обставини, викладені у протоколі, знайшли своє підтвердження.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння є безпідставними, оскільки встановлення таких ознак є результатом візуального сприйняття працівниками поліції відповідних ознак зовнішності та поведінки певної особи, а отже, вони мають суб`єктивний характер. 
За таких обставин їх підтвердження чи спростування може бути здійснене лише шляхом проходження відповідного огляду у закладі охорони здоров`я. Наведене узгоджується із положенням Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.
Крім того, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5. ПДР, тобто внаслідок відмови водія пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.
З наведених підстав доводи апеляційної скарги про те, що згідно виписки № 157 від 18.02.2025 КНП ХОР «ОКНЛ» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у ОСОБА_1 станом на 18.02.2025 17 год. 30 хв. не було виявлено ознак наркотичного сп`яніння не спростовують його винуватість за ч.1 ст. 130 КУпАП України саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він був введений в оману поліцейськими, оскільки вони повідомили про можливість оскарження протоколу, та з цих підстав водій відмовився від проходження медичного огляду, не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.
Так наявність чи відсутність правових підстав для оскарження протоколу не виключає обов`язку водія виконувати вимоги Правил дорожнього руху, зокрема, п. 2.5 ПДР, які він мав засвоїти перед отриманням посвідчення водія.
Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 у контексті троьмісячного строку повідомлено, що в саме такий період відбудеться розгляд його справи в суді.
Отже апеляційний суд констатує, що  порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги, оскільки зібраними по справі доказами в повній мірі підтверджена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.
Отже, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою, підстав же для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И ЛА :
Апеляційну скаргу  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Салтівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2025 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України - залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева