ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9012/25 Справа № 184/1534/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у складі судді Томаша В.І.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ТОВ “ФК “Є-гроші” звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ “ФК “Є-гроші” було укладено в електронній формі договір позики “Безмежний” №3490508284-3445225, за умовами якого остання отримала позику у розмірі 40000,00 грн., зі строком повернення до 19 квітня 2025 року зі сплатою процентів у розмірі 529,25% річних. 25 квітня 2024 року, о 05 годин 02 хвилин, грошові кошти у розмірі 39400,00 грн. (сума позики за вирахуванням комісії за видачу, згідно з підпунктом 2.4.1. пункту 2.4 договору) були успішно зараховані за банківську картку відповідача.
Взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 74257,60 грн., яка складається із: 39040,00 грн. - сума позики; 27312,00 грн. проценти за користування позикою; 7905,60 грн. пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором позики, яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у задоволенні позову ТОВ “ФК “Є-гроші” відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позову.
Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ “ФК “Є-гроші” звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, задовольнивши позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що в матеріалах справи відсутні докази надходження коштів на рахунок відповідача. Вказує, що наданий розрахунок заборгованості за договором позики є зведеним документом бухгалтерського обліку, котрий демонструє рух коштів за певний проміжок часу за конкретно визначеним договором позики та є аналогією виписки за рахунком, що формуються банківськими установами, але враховуючи обсяг ліцензії ТОВ “ФК “Є-гроші”, останній не має повноважень на відкриття та ведення рахунків, водночас зобов`язаний вести бухгалтерський облік всіх операцій, тобто облік руху коштів за кожним з укладених зі споживачем фінансових послуг договором позики. Наголошує, що не зазначення в договорі та довідці про надсилання грошових коштів повних реквізитів електронного платіжного засобу, не свідчить про те, що не відбулося фактичного перерахування грошових коштів, натомість, відсутність повного номера банківської картки в тексті договору позики або в супровідних документах (довідці, графіку платежів тощо) є наслідком дотримання вимог законодавства щодо захисту таємниці надавача платіжних послуг, банківської таємниці та обмежень, встановлених регулятором щодо обсягу інформації, яка може бути відображена в документах небанківськими фінансовими установами, а також, враховуючи той факт, що позичальник самостійно надала реквізити свого електронного платіжного засобу при реєстрації в системі, пройшла відповідну верифікацію, і в подальшому користувалася наданими кредитними коштами, відсутність у договорі повного номера картки не може бути підставою для визнання договору таким, що не породжує правових наслідків. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 25 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ “ФК “Є-гроші” укладено в електронній формі договір позики “Безмежний” №3490508284-3445225, за яким позикодавець надає позичальнику грошові кошти в позику шляхом перерахування на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позику, в тому числі, вносити обов`язкові платежі, сплатити проценти, комісію, визначені цим договором, у строки згідно графіку платежів.
За умовами договору позики, зокрема, пункту 2.2., позика має бути повернута у термін до 19 квітня 2025 року та складається ііз пільгового періоду з 25 квітня 2024 року по 24 травня 2024 та поточного періоду з 25 травня 2024 року по 19 квітня 2025 року. 
Відповідно до пункту 2.3 договору, позичальник сплачує проценти, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування позикою та відповідно до пункту 5.2. договору, у разі прострочення виконання договору, зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 74257,60 грн., яка складається із: 39040,00 грн. - сума позики; 27312,00 грн. - процентів за користування позикою; 7905,60 грн. - пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором позики.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на його недоведеність належними та допустимими доказами у справі, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Як вбачається із матеріалів справи, 25 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ “ФК “Є-гроші” укладено в електронній формі договір позики “Безмежний” №3490508284-3445225, для підписання якого ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором Т66148 у розумінні положень частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
ТОВ “ФК “Є-Гроші” свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало, що підтверджується довідкою ТОВ “ФК “Контрактовий дім”, відповідно до якої 25 квітня 2024 року грошові кошти у розмірі 39400,00 грн. (сума позики за вирахуванням комісії за видачу, згідно з підпунктом 2.4.1. пункту 2.4 договору) були успішно зараховані за банківську картку НОМЕР_1 , яка була зазначена відповідачем у договорі позики. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Крім того, під час розгляду справи, ОСОБА_1 позов частково визнавала. 
Таким чином, договір позики укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ “ФК “Є-гроші” надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання договору позики, що укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України “Про електронну комерцію” вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягають задоволенню.
Звертаючись з позовом до суду, ТОВ “ФК “Є-гроші” просило стягнути всі складові заборгованості за договором, в тому числі пеню у розмірі 7905,60 грн.
Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до пункту 5.2 договору позики, у разі прострочення виконання договору, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2% від простроченого платежу за кожен день прострочення з першого дня прострочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Враховуючи вищенаведене, заявлені вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК “Є-гроші” пропорційно розміру задоволеного позову витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанцій у загальному розмірі 6764,08 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» - задовольнити частково.
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» заборгованість за договором позики №3490508284-3445225 від 25 квітня 2024 року у загальному розмірі 66352,00 грн., яка складається із: 39040,00 грн. - сума позики; 27312,00 грн. - процентів за користування позикою.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6764,08 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна