Справа № 136/1640/25
провадження № 2/136/602/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
12 січня 2026 року         м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі по тексту – позивач, банк) звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 12.02.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1436394 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого сторони узгодили суму кредиту 3 000 грн. 00 коп.; строк, на який надається кредит – 360 днів по 06.02.2025; розмір відсотків за користування кредитними коштами, тощо. Відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «H219».
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши обумовлені договором кошти на платіжну картку зазначену відповідачем № НОМЕР_1 .
24.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого, ТОВ «Слон кредит» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаним у Реєстрі Боржників до Договору факторингу, у тому числі за Договором №1436394 від 12.02.2024.
У позові позивач зазначає, що відповідач своєчасно не вносила грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку із чим допустила заборгованість, яка складає 29 165,92 грн., з яких: 2 999,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 21 367,80 грн. – заборгованість по процентам нарахованих первісним кредитором; 3 299,12 грн. – нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 44 днів; 1 500,00 грн. – штрафні санкції; які у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, що становить 27 665,92 грн., без урахування штрафних санкцій, а також вирішити питання у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України про присудження із відповідача суми інфляційних втрат і 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, вирішити питання судових витрат.
Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 29.08.2025 відкрито провадження за позовною заявою, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням позивача витребувано у АТ «КРЕДОБАНК» докази на підтвердження належності банківської картки Відповідачу та факт зарахування грошових коштів на банківську карту Відповідача.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував щодо заочного вирішення справи.
Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, судовий виклик повернуто до суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою.
Ураховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
12.02.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту «Комфортний» за №1436394 (а.с.16-20), відповідно до якого товариство зобов`язалось надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався їх повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Сторони узгодили наступні умови у Договорі, зокрема у пунктах:
- 1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 3 000,00 гривень. Тип кредиту – кредит. 
- 1.4. Строк кредиту 360 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. 
- 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 
- 1.5.2. Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 13.03.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
- 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 
- 1.7. Денна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,50% в день.
- 1.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 
- 1.9.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 90 465,53% річних. 
- 1.9.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 13 702,21% річних. 
- 1.10. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.10.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 30 000,00 грн. 
- 1.10.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 27 759,00 грн.
- 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідач підписала 12.02.2024 договір електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) – Н219.
У Паспорті споживчого кредиту відповідачеві надана повна інформація про умови кредитування (а.с.21, 22), який також підписано відповідачем електронним підписом.
Факт передачі коштів обумовлених договором підтверджується листом сервісу онлайн платежів «iPay.ua» від 14.01.2025 за №2646_2501141611414 (а.с.25), відповідно до якого зазначено про успішне зарахування грошових коштів 12.02.2024 о 10:48 год. на суму 3 000,00 грн. на картку НОМЕР_1 , а також листом АТ «Кредобанк» від 10.09.2025 №86-5711 (а.с.100), з якого встановлено, що платіжна картка № НОМЕР_1 емітувалась на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , підтверджено факт зарахування на картковий рахунок коштів в сумі 3000,00 грн. 
Згідно розрахунку наданого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за кредитним договором 12.02.2024 за №1436394 (а.с.14) заборгованість ОСОБА_1 станом 06.02.2025 становить 29 240,75 грн.
24.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу №24122024 (а.с.55-58), у відповідності до умов якого, ТОВ «Слон кредит» зобов`язалось передати ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаним у Реєстрі Боржників до Договору факторингу.
Згідно Витягу з реєстру боржників (а.с.65) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги за Кредитним договором №1436394 від 12.02.2024 в сумі 25 866,80 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 25.12.2024 по 06.02.2025 нараховано проценти за Кредитним договором №1436394 від 12.02.2024 в сумі 3299,12 грн.
ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» в адресу відповідача направлено повідомлення з інформацією про відступлення прав грошової вимог за Кредитним договором №1436394 від 12.02.2024 (а.с.75).
Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору про відступлення прав вимоги від 24.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1436394 від 12.02.2024.
Судом встановлено із розрахунку наданого позивачем, що у період з 25.12.2024 до 06.02.2025 (44 календарних днів) здійснено нарахування за кредитним договором №1436394 від 12.02.2024 проценти за ставкою 2,5% в сумі 3299,12 грн., тобто в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. 
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала Договір №1436394 від 12.02.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню.
На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, отож договір є дійсним.
Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, спростувати розмір існуючої заборгованості.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.
Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Суд звертає увагу, що відповідач повідомлялась в установленому порядку про розгляд справи але жодним чином не висловила своєї позиції за вимогами до неї банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечила укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості. 
Доказів повного чи часткового погашення заборгованості а ні перед первісним кредитором, а ні перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надала.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, який підписано позичальником, також доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким договором.
Отже, за відсутності доказів сплати заборгованості за кредитним договором як первісному, так і новому кредитору, заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами в межах строку кредитування (з 12.12.2024 по 06.02.2025) підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", оскільки заміна кредитора не звільняє позичальника від обов`язку погашення кредиту.
Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №1436394 від 12.02.2024 в межах суми заявленої позивачем до стягнення із відповідача, що становить 27 665,92 грн., з яких: 2 999,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 21 367,80 грн. – заборгованість по процентам нарахованих первісним кредитором; 3 299,12 грн. – нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 44 днів.
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача в порядку частини 10, 11 статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд виходить з наступного.
Статтею 265 ч.10, 11 ЦПК України, передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. 
Вказані положення ЦПК кореспондуються з нормами частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду.
Зокрема, врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Правила частин 10, 11 статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.
Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. 
Формулювання вказаних норм процесуального права визначають право, а не обов`язок суду, зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року в справі N 910/14524/22 звертала увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку … частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. 
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. 
Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Як слідує зі змісту даного позову позивач не заявляв вимоги про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання чи пені, а суд не вирішував  такі вимоги по суті.
Окрім цього , відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитний договір за №1436394 від 12.02.2024 укладений у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на теперішній час.
З огляду на викладене, судом не встановлено правових підстав для застосування у даній справі положень частин 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
За таких обставин суд задовольняє позов частково.
Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.1, 2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією (а.с.1), отож у разі задоволення позову по суті вимог він підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано договір про надання правової допомоги N 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Столітнім М.М., акт N 10042 прийому-передачі виконаних робіт від 12.08.2024, де перелічено опис виконаних робіт, послуг, до яких входить: зустріч адвоката та клієнта, надання усної консультації та роз`яснень 0,5 год. 440 грн., дослідження наданих клієнтом документів 1 год. 840 грн., аналіз чинного законодавства 0,5 год. 440 грн., підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту 1 год 840 грн., письмова юридична консультація 1 год 840 грн., проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів 1 год 840 грн., складання позовної заяви 2 год 1640 грн., складання та оформлення інших письмових доказів 1 год 840 грн., складання та оформлення процесуальних документів 2 год 1640 грн., представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства 2 год 1640 грн. Всього витрати на послуги адвоката Столітнього М.М. складають 10 000 грн.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі N 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі N 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат у співставленні до виконаних ним робіт, порядок розгляду справи, суд дійшов висновку, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн є завищеними. 
З урахуванням переліку наданих реальних послуг адвокатом у даній справі, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає достатнім і співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. При прийнятті такого рішення суд враховує вимоги ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність вказаної справи, наявність усталеної судової практики з вирішення кредитних спорів та те, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, а розгляд справи проведено у відсутність сторін.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором за №1436394 12.02.2024 станом на 06.02.2025 у розмірі 27 665,92 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень 92 коп.) грн., з яких: 2 999,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 21 367,80 грн. – заборгованість по процентам нарахованих первісним кредитором; 3 299,12 грн. – нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 44 днів.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422, 40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ, Київської області, ЄДРПОУ - 44559822);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя         Світлана ШПОРТУН