ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2025 Справа № 914/2679/25 

За позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд», Львівська обл., с. Заболотці	
до відповідача: 	Фізичної особи-підприємця Матвіїва Тараса Богдановича, м. Львів	
про:	стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштам	

 	 Суддя – Крупник Р.В. Секретар – Зусько І.С.	
Представники сторін:	
від позивача:	Чечелюк О.Ю. – адвокат;	
від відповідача:	не з`явився.	

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд» (надалі – Позивач, ТОВ «К-Агроінвест Трейд») звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Матвіїва Тараса Богдановича (надалі – Відповідач, ФОП Матвіїв Т.Б.) про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Ухвалою від 05.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 29.09.2025.
Ухвалою від 29.09.2025 підготовче засідання у справі відкладено на 23.10.2025.
Підготовче засідання 23.10.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Крупника Р.В. на лікарняному (у період з 13.10.2025 по 24.10.2025 включно).
Ухвалою від 28.10.2025 суд призначив судове засідання на 13.11.2025.
Ухвалою від 13.11.2025 задоволено клопотання позивача (вх. № 29815/25 від 07.11.2025 та вх. №30335/25 від 13.11.2025) про закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення основного боргу, закрито провадження у справі в частині вимоги про стягнення 202`149,06 грн. основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання у справі відкладено на 01.12.2025.
Ухвалою від 01.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22.12.2025.
В засіданні 22.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі, оголошення котрого відклав на 29.12.2025.
Представник позивача взяв участь у підготовчому засіданні 29.12.2025 у режимі відеоконференції, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Що стосується відповідача, то явки повноважного представника відповідна сторона не забезпечила у жодне із призначених судових засідань у даній справі, у т.ч. у судове засідання 29.12.2025. Про причини неявки уповноваженого представника відповідач не повідомляв.
Слід зазначити, що у ході розгляду справи судом направлено на юридичну адресу ФОП Матвіїва Т.Б., яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , судові рішення у справі, а саме:
1) ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.09.2025, яка повернулась на адресу суду із зазначенням причин невручення: «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення №0601190409426).
Щодо вказаного поштового відправлення АТ «Укрпошта» листом відповіддю вх. №26651/25 від 08.10.2025 повідомило, що рекомендований лист №0601190409426 надійшов до відділення №70, м. Львів 12.09.2025 та у цей же ж день доставлявся за вказаною адресою. Однак, вручити його не вдалось, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Повідомлення про надходження листа було залишено у поштовій скриньці адресата. Проте, оскільки ніхто не звернувся до відділення за отриманням листа, його було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.
2) ухвали від 29.09.2025, від 28.10.2025, від 13.11.2025, які не було вручено відповідачу із зазначенням причин: «за закінченням терміну зберігання» (поштові відправлення №R067011162190, №R067029503807, №R067040107778).
3) ухвалу від 01.12.2025, яку не було вручено відповідачу із зазначенням причин: «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення №R067049506861).
Крім того, 13.11.2025 секретар судового засідання намагався повідомити відповідача про розгляд судом справи №914/2679/25 шляхом телефонограми. Разом з цим, відповідач телефонограму не прийняв.
У постановах від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний Суд зазначив, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Зважаючи на викладені вище висновки суду касаційної інстанції, а також враховуючи те, що адреса, на котру відправлялася кореспонденція суду, є юридичною адресою відповідача і останній не повідомляв про зміну цієї адреси, суд, з огляду на причини невручення поштових відправлень, доходить висновку, що ФОП Матвіїв Т.Б. в силу вимог статті 242 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи №914/2679/25.

ДОВОДИ СТОРІН.

Доводи позивача.
Позовна заява обґрунтована тим, що 01.03.2024 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №П-50/0103/24, на виконання якого позивач поставив відповідачу обумовлений сторонами товар (м`ясо птиці) на загальну суму 926`944,77 грн.
Як стверджує позивач, відповідач повністю не оплатив вартості поставленого йому товару, частково перерахувавши до подання позову 724`795,71 грн. Решта суми боргу у розмірі 202`149,06 грн. була оплачена у ході розгляду справи №914/2679/25.
Зважаючи на це, позивач просить суд стягнути із відповідача 491`255,69 грн., з яких 37`603,68 грн. пені, 3`639,07 грн. 3% річних, 7`259,98 грн. інфляційних нарахувань, 442`752,96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Доводи відповідача.
Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим статтею 165 ГПК України, не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
01.03.2024 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №П-50/0103/24 (надалі – Договір), згідно із пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити м`ясо птиці (тушки курчат-бройлерів), субпродукти, а також іншу курячу продукцію у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у видаткових накладних, що виписуються на кожну партію продукції (Т.1; а.с. 18-21).
Загальна кількість, одиниці виміру та номенклатура продукції визначаються сторонами у видаткових накладних (пункт 1.2 Договору).
Відповідно до пункту 4.2 Договору передання продукції від постачальника до покупця (відвантаження продукції) за договором здійснюється за попередніми домовленостями сторін. Обов`язок постачальника передати продукцію покупцеві вважається виконаним у момент вручення продукції покупцеві. Сторони домовилися про доставку продукції силами та за рахунок постачальника. Передання продукції засвідчується підписанням видаткової накладної. Підпис на накладній з боку покупця свідчить про приймання зазначеної у ній продукції і про згоду з тим, що зазначено в накладній, включаючи відповідність найменування, асортименту і ціни продукції.
На виконання умов Договору позивач у період з березня 2024 року по серпень 2025 року поставив, а відповідач прийняв обумовлену сторонами продукцію на загальну суму 926’944,77 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін та засвідчені печаткою позивача, а також товарно-транспортними накладними (Т.1; а.с. 22-150).
Пунктом 2.6 Договору передбачено, що розрахунок за кожну партію продукції проводиться у безготівковій формі шляхом банківського переказу покупцем грошових коштів в сумі, вказаній в рахунках, на п/р постачальника не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати поставки продукції.
Судом встановлено, що станом на дату постановлення рішення у цій справі відповідач повністю оплатив вартість поставленої йому позивачем продукції за Договором. При цьому він неналежним чином виконував покладене на нього грошове зобов`язання, адже не своєчасно і не в повному обсязі проводив оплати за Договором, що і стало підставою для подання позову до суду.
Так, до відкриття провадження у справі відповідач оплатив на користь позивача 724’ 795,71 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами (Т.1; а.с. 151-200).
Зважаючи на це, у нього існував борг у розмірі 202’ 149,06 грн. (926’ 944,77 - 724’ 795,71). Вказана сума складалася із заборгованості за видатковими накладними №958 від 20.01.2025 на суму 18`724,80 грн. (оплачена частково у розмірі 3`449,08 грн.), №1029 від 20.01.2025 на суму 24`427,44 грн., №1205 від 23.01.2025 на суму 17`191,44 грн., №1281 від 24.01.2025 на суму 31`477,37 грн., №1326 від 25.01.2025 на суму 43`492,22 грн., №1384 від 27.01.2025 на суму 18`999,84 грн., №4094 від 10.03.2025 на суму 24`960,68 грн., №4180 від 11.03.2025 на суму 26`324,35 грн. (Т.1; а.с. 22, 25, 28, 31, 34, 37, 40, 43).
Після відкриття провадження у справі відповідач оплатив суму боргу у розмірі 202’ 149,06 грн., що підтверджується платіжними документами №457 від 29.08.2025, №458 від 05.09.2025, №459 від 14.09.2025, №462 від 21.09.2025, №463 від 27.09.2025, №464 від 04.10.2025, №468 від 11.10.2025, №474 від 24.10.2025, №475 від 24.10.2025 (Т.2; а.с. 35-41, 64-65) та стало підставою для закриття провадження у відповідній частині у зв`язку із відсутністю предмета спору.
Як передбачено пунктами 6.2-6.4 Договору, за несвоєчасну оплату за поставлену продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення заборгованості від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання за весь період прострочення. Покупець при простроченні виконання грошового зобов`язання на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення. У разі прострочення оплати за продукцію, покупець сплачує постачальнику відсотки за користування чужими грошовими коштами, що передбачені статтями 536, 692 ЦК України, у розмірі 1% за кожен день прострочення.
На підставі вказаних пунктів, а також частини 2 статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування 37`603,68 грн. пені, 3`639,07 грн. 3% річних, 7`259,98 грн. інфляційних нарахувань та 442`752,96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, про стягнення яких просить суд.

ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №П-50/0103/24 від 01.03.2024.
Згідно із частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).
Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
На виконання умов Договору позивач у період з березня 2024 року по серпень 2025 року поставив, а відповідач прийняв обумовлену сторонами продукцію на загальну суму 926’944,77 грн.
Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Сторони у Договорі погодили, що розрахунок за кожну партію продукції проводиться у безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів в сумі, вказаній в рахунках, не пізніше 7 календарних днів з дати поставки продукції.
Суд зазначає, що оплату вартості продукції, поставленої згідно із останньою видатковою накладною №4180 від 11.03.2025 на суму 26`324,35 грн., потрібно було провести до 18.03.2025.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував покладене на нього грошове зобов`язання, адже несвоєчасно і не в повному обсязі проводив оплати за Договором, що і стало підставою для звернення позивачем до суду із цим позовом.
Станом на дату постановлення цього рішення відповідач повністю оплатив вартість поставленої йому позивачем продукції. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 202’149,06 грн. було закрито ще на стадії підготовчого провадження.
Водночас, предметом позову у справі залишаються матеріально-правові вимоги позивача про стягнення із відповідача 37`603,68 грн. пені, 3`639,07 грн. 3% річних, 7`259,98 грн. інфляційних нарахувань та 442`752,96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.
Дослідивши обґрунтованість вказаних позовних вимог, суд зазначає, що згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).
Як передбачено пунктом 6.2 Договору, за несвоєчасну оплату за поставлену продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення заборгованості від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання за весь період прострочення.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зі змісту розрахунків позивача вбачається, що нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами проводиться за чотири періоди, що охоплені загальним проміжком часу з 19.03.2025 по 28.08.2025. При цьому позивач враховує проведені відповідачем оплати за Договором.
Провівши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення суми пені та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 37`603,68 грн. та 7`259,98 грн. відповідно.
Що стосується заявлених до стягнення 442`752,96 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3`639,07 грн. 3% річних, то суд зазначає таке.
Судом встановлено, що сума 3% річних заявлена до стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.
Щодо відсотків за користування чужими грошовими коштами, то при їх нарахуванні позивач посилається на пункт 6.4 Договору, згідно із яким у разі прострочення оплати за продукцію, покупець сплачує постачальнику відсотки за користування чужими грошовими коштами, що передбачені статтями 536, 692 ЦК України, у розмірі 1% за кожен день прострочення.
Аналіз вказаного пункту засвідчує, що позовна вимога про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами заснована на приписах статті 692 ЦК України, а точніше частини 3 згаданої статті. На це вказує також зміст позовної заяви.
Частиною 3 статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. При цьому розмір таких процентів у зазначеній частині не встановлений.
У постанові від 27.09.2023 у справі №904/2295/22 Верховний Суд, здійснюючи тлумачення частини 3 статті 692 ЦК України, вказав, що цією частиною встановлені наслідки порушення зобов`язання, а тому зазначена норма є охоронною. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані частиною 2 статті 625 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
Отже, частину 3 статті 692 ЦК України слід розуміти так, що під «процентами за користування чужими грошовими коштами», про які йдеться у цій частині, слід розуміти проценти, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
При цьому та обставина, що законом диспозитивно встановлений розмір процентів (три проценти) саме за період прострочення протягом року, не означає, що ознакою процентів є їх нарахування саме за річною ставкою, оскільки встановлення договором розміру процентів за інший період (день, місяць тощо) завжди можна математичним способом перетворити у проценти за річною ставкою (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №149/1499/18). Зазначений висновок підтверджується численною судовою практикою, за якою у разі, коли період прострочення не є кратним року, здійснюється перерахунок річних процентів шляхом їх множення на кількість днів прострочення та ділення на кількість днів у році.
Судом встановлено, що «проценти за користування грошовими коштами», встановлені у пункті 6.4 Договору мають всі ознаки процентів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, позаяк вони є 1) грошовою сумою, 2) її розмір визначений договором, тобто цей розмір є наперед відомим, 3) підлягає сплаті у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак, сторони передбачили сплату процентів за частиною 2 статті 625 ЦК України і встановили договірний розмір цих процентів, а саме 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання, тобто 365% річних (365 х 1).
Вказані висновки суду узгоджуються із правовим висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 27.09.2023 у справі №904/2295/22.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що одночасне стягнення 3% річних та 365% річних є неможливим, адже це призведе до притягнення відповідача до одного і того ж виду відповідальності за одне і те ж порушення умов Договору.
Оскільки нарахування 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України є загальним та проводиться у тих випадках, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а у даній справі сторони передбачили у Договорі збільшений розмір процентів річних на рівні 365%, суд доходить висновку, що саме останні відсотки річних підлягають стягненню із відповідача, а у задоволенні позовної вимоги про стягнення 3`639,07 грн. 3% річних слід відмовити.
У ході перерахунку 442`752,96 грн. 365% річних, судом встановлено, що такі визначено правильно, а отже відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.
Однак, суд переконаний, що стягнення всієї суми заявлених до стягнення 365% річних не відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності, які закріплені у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування 3% процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У цій справі суд вбачає підстави для зменшення розміру 365% річних, враховуючи те, що, по-перше, заявлена до стягнення сума 365% річних у 2,19 рази більша, ніж сума основного боргу, яка була предметом позову у цій справі; по-друге, у ході розгляду справи відповідач повністю сплатив суму основного боргу; по-третє, судом уже стягнуто на користь позивача 37`603,68 грн. пені.
На переконання суду, заявлена до стягнення сума 365% річних є очевидно неспівмірною, а її стягнення у судовому порядку призведе до порушення балансу інтересів сторін та буде несправедливим, адже наслідки невиконання боржником зобов`язання стануть більш вигідними для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір 365% річних до 10% річних, сума яких становить 12’ 130,22 грн. Таке зменшення, на думку суду, дотримуватиме баланс майнових інтересів позивача, які полягають в можливості нараховувати проценти більші ніж передбачено приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України та в достатній мірі захистить його порушені інтереси.
Підсумовуючи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме у розмірі 56`993,88 грн., з яких 37`603,68 грн. пеня, 12`130,22 грн. 10% річних та 7`259,98 грн. інфляційні втрати.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, у разі задоволення позову на відповідача.
Звертаючись до суду із позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 8’ 320,86 грн. за позовні вимоги про стягнення 693’ 404,75 грн., з яких 202`149,06 грн. основного боргу, 37`603,68 грн. пені, 3`639,07 грн. 3% річних, 7`259,98 грн. інфляційних нарахувань, 442’ 752,96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, що підтверджується платіжною інструкцією №58285 від 28.08.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (Т.1; а.с. 12, 204).
Як уже зазначалося вище, на стадії підготовчого провадження суд закрив провадження у справі в частині вимоги про стягнення 202’ 149,06 грн. основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору. При цьому позивач на цій же ж стадії заявив клопотання про повернення йому судового збору у відповідній частині.
Як передбачено пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позивачу з Державного бюджету України 2`425,79 грн. судового збору, сплаченого згідно із платіжною інструкцією №58285 від 28.08.2025.
У постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 викладено правовий висновок, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.
Вказаний висновок застосовний і у даній справі, враховуючи зменшення судом заявленої до стягнення суми відсотків річних.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з ФОП Матвіїва Т.Б. на користь ТОВ «К-Агроінвест Трейд» у розмірі 5`851,40 грн.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Матвіїва Тараса Богдановича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд» (80630, Львівська обл., с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1а; код ЄДРПОУ 39266874) 37’ 603,68 грн. пені, 12’ 130,22 грн. 10% річних, 7’ 259,98 грн. інфляційних втрат та 5’ 851,40 грн. судового збору.
3. У задоволенні решти вимог відмовити.
4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд» (80630, Львівська обл., с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1а; код ЄДРПОУ 39266874) з Державного бюджету України 2’ 425,79 грн. судового збору, сплаченого згідно із платіжною інструкцією №58285 від 28.08.2025.
5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.
6. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 08.01.2026.

Суддя Крупник Р.В.