П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2138/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
26 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень 00 копійок за період з 07.12.2023 по 29.12.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень 00 копійок за період з 07.12.2023 по 29.12.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , старший солдат військової частини НОМЕР_1 , 07 серпня 2023 року виконуючи бойове завдання в складі зведеної тактичної групи спеціального призначення у районі ведення бойових дій в населеному пункті Козачі Лагері Херсонської області отримав травму: множинні вогнепальні осколкові поранення лівого плеча та правої нижньої кінцівки, перелом великогомілкової кістки справа, перелом основної фаланги ІІ пальця правої кисті, геморагічний шок, що підтверджується первинною медичною карткою від 07.08.2023 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою військовою частиною НОМЕР_1 29 серпня 2023 року № 632/23/2092.
Позивач після отриманої травми проходив лікування та перебував у відпустках для лікування після поранення у наступні періоди: з 07 серпня 2023 року по 27 вересня 2023 року на стаціонарі у травматологічному відділенні військово – медичного клінічного центру Південного регіону, що підтверджується перевідним епікризом від 27.09.2023.
За результатами медичного огляду військово – лікарської комісії прийнято постанову від 27.09.2023 № 1761) згідно якої поранення ОСОБА_1 «Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», кваліфікується як поранення тяжкого ступеню (згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 № 370) та визначено, що військовослужбовець потребує реабілітаційного лікування в умовах клінічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України терміном на 30 календарних днів.
З 27 вересня 2023 року по 26 жовтня 2023 року на стаціонарі у клінічному санаторії Державної прикордонної служби України Клінічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується виписним епікризом № 1836 від 26.10.2023. За результатами медичного огляду військово – лікарською комісією потребує відпустки для лікування після поранення (травми) на 30 календарних днів.
По закінченню відпустки, 24 листопада 2023 року згідно рекомендацій лікаря відділення травматології та ортопедії Військово – медичного клінічного центру Південного регіону, командиром військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 було направлено на стаціонарне лікування в травматологічне відділення Військово – медичного клінічного центру Південного регіону.
27 листопада 2023 проведено медичний огляд ВЛК за результатами якого прийнято постанову про те, що ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після поранення (травми) на 30 календарних днів.
По закінченню відпустки, з 27 грудня 2023 року по 29 січня 2024 року перебував на лікуванні у Військово – медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується виписними епікризами № 181 від 28.12.2023 та № 364 від 29.01.2024.
Згідно постанови військово – лікарської комісії ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів. Цією ж постановою підтверджено причинний зв`язок травми із наступним формулюванням «Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» та визначено кваліфікацію згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 № 270 як поранення тяжкого ступеня.
Таким чином, у зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (довідкою) військово-лікарської комісії.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період перебування на лікуванні у стаціонарі, а також за період перебування у відпустці для лікування тяжкого поранення, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.
Надаючи оцінку вимогам апеляційної скарги та спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який неодноразово продовжувався та діє і по теперішній час.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України “Про правовий режим воєнного стану” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 п. 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
В даному ж випадку, обидві вищевказані умови дотримані та підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, постановою військово - лікарської комісії від 27.11.2023 № 9170.
Крім того, відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерств оборони України від 07.06.2018 № 260 (у редакції, що діяла на момент отримання поранення) грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме за період з 07.12.2023 по 29.12.2023, а невиплата такої винагороди є грубим порушенням прав позивача.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.