ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/16038/25
категорія 106020200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М., 
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
Позивач через свого представника адвоката Кантелюка Т.Ю. 17.06.2025 звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена (а.с. 30-35) і в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за останньою займаною посадою у повному обсязі згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 за період з 01 травня 2024 року по 23 жовтня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 за період з 01 травня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
В обґрунтування позову зазначає, що наказом Командира військової частина НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 було припинено виплату грошового забезпечення з 01 травня 2024 року по 23 жовтня 2024 року у зв`язку з перебуванням на лікуванні.
Ухвалою від 14.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову оскільки, 10.10.2022 ОСОБА_1 був увільнений з займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на весь термін перебування у розпорядженні; 29.05.2024 позивач прибув до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 після лікування, яке становило більше 12 місяців поспіль, а тому Військова частина НОМЕР_1 не мала правових підстав для виплати відповідного грошового забезпечення позивачу, який не надав жодних документів щодо продовження лікування (довідку ВЛК про потребу у довготривалому лікуванні); позивач правомірно перебував у розпорядженні 2 місяці після повернення з лікування та необхідності його ставити на посаду не виникало так як він забажав звільнитися з військової служби; позивач не виконував свої службові обов`язки та чекав наказу командування десантно-штурмових військ про звільнення з військової служби, а тому не має правових підстав для отримання грошового забезпечення.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі та зазначив, що в позовній заява не йде питання щодо виплат ГЗ за період перебування позивача на лікуванні, а саме питання виникло щодо виплат особі ГЗ за період перебування особи у розпорядження військової частина НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 було увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 10 жовтня 2022 року та на весь термін перебування у розпорядженні утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 . В подальшому представником відповідача не надано жодного витягу з наказу про те, що ОСОБА_1 було знято з усіх видів грошового забезпечення. Тобто позивачу повинна була здійснюватись виплата усіх видів забезпечення.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.03.2022 по 23.10.2024 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.11-12).
16.04.2022 отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини (а.с.11 зворот).
Наказом від 10.10.2022 № 230 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . 
Не погоджуючись з невиплатою грошового забезпечення в період з 01.05.2024 по 23.10.2024 позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).
Частинами першою-третьою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з абзацами 1, 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі - Порядок №260).
Дія цього Порядку (крім розділів II, V, VI, IX, XII, XVI-XXIV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХVIII Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 121 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Крім того, згідно з пунктом 5 розділу ХХVIII Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
З наданої відповідачем довідки від 16.01.2025 № 133/234 (а.с. 13 зворот) про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення вбачається, що виплата грошового забезпечення здійснювалась позивачу в період з жовтня 2022 року по січень 2023 року в розмірі 14102,50 грн та з лютого 2023 року по квітень 2024 року в розмірі 24319,30 грн.
Законом України від 11.04.2024 №3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності з 18.05.2024, крім абзаців дванадцятого і тринадцятого підпункту 2 пункту 8 розділу I цього Закону (щодо внесення змін до частин четвертої і п`ятої статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), які набирають чинності через вісім місяців з дня, наступного за днем опублікування цього Закону), статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 9.
Відповідно до п. 9 ст. 9 вказаного Закону, за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 101 цього Закону.
У свою чергу, як передбачено пунктом 11 статті 101 цього ж Закону, військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Так само, згідно з підпунктом 6.13 пункту 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (надалі - Положення №402), загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.
У разі визнання військовослужбовця ВЛК непридатним до військової служби, документи про його звільнення з військової служби можуть бути надіслані посадовій особі, яка видає наказ про звільнення, до виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я (установи).
Медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
У разі направлення військовослужбовців на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, безперервним перебуванням на лікуванні за кордоном вважається період надання медичних послуг в закладах охорони здоров`я іноземних держав, включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими етапами лікування, реабілітації, протезування.
Крім того, відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №260 (в редакції, чинній станом на травень 2024 року) грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Аналізу викладених норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положення №402, Порядку №260 свідчить на користь висновку про те, що виплата матеріального і грошового забезпечення військовослужбовцю, який перебуває на лікуванні в закладах охорони здоров`я, здійснюється при безперервному лікуванні протягом 12 місяців поспіль. При цьому умовою виплати грошового забезпечення після спливу чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини є факт проходження військовослужбовцем медичного огляду ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні з можливістю проведення огляду ВЛК дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України, якщо хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду.
Тож враховуючи обставини того, що позивач перебував на безперервному лікуванні, він мав пройти медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні та отримати відповідний висновок, який був би для відповідача підставою для виплати грошового забезпечення військовослужбовця.
Однак, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутній медичний огляд ВЛК, підстави для виплати позивачу грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.05.2024 по 29.05.2024, відсутні.
Щодо періоду з 30.05.2024 по 23.10.2024, суд зазначає суд зазначає, абзацом сьомим пункту 1-1 постанови №168, встановлено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6 12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі.
Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Відповідно до абзацу двадцять дев`ятого п.2 розділу XXXIV Наказу №260, який застосовується з 01 червня 2023 року згідно Наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023, передбачено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі.
Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні). Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п. 9 розділу XXXIV Наказу № 260).
Зазначений наказ не містить виключень, тому позивачу протиправно не нараховано грошове забезпечення за період з 30.05.2024 по 23.10.2024.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_4 ) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 травня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30 травня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк