Справа № 604/396/25
Провадження № 2/604/19/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року cелище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Сіянка В. М.
за участю секретаря Феньо О.В.
представник позивача : Драус О.О.
представника відповідача Колцуняк Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиськ в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, внесення змін до актового запису,
у с т а н о в и в:
09 квітня 2025 року позивач  ОСОБА_1 , в інтересах якого і від імені якого діє адвокат Драус О.О., звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він з 24 листопада 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , прізвище дружини до одруження « ОСОБА_3 ». Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьком якого в актовому записі про народження зазначено позивача. За твердженням позивача, ще у період перебування з відповідачкою у шлюбних відносинах він мав сумніви, що є біологічним батьком  ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у 2020 році було проведено тест ДНК, згідно якого вірогідність його батьківства відносно  ОСОБА_4 складала 0%. Зазначає, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони припинили спільне проживання та фактичні шлюбні відносини. Спільне подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, сторони тривали час проживають окремо, у зв`язку з чим позивачем подано 08.04.2025 до суду позов про розірвання шлюбу укладеного з ОСОБА_2 . 
З урахуванням зазначеного, позивач просить суд : виключити з актового запису про народження № 41, вчиненого Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 31 травня 2019 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України РНОКПП НОМЕР_1 , як про батька дитини.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.
16 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, вважає, що заперечення позивача щодо його батьківства стосовно неповнолітнього  ОСОБА_4 є повністю надуманими та безпідставними.  
Ухвалою від 27 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі №604/396/25 судову молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у вказаній цивільній справі зупинено на час виконання експертизи. 
Ухвалою від 15 липня 2025 року продовжено строк проведення призначеної ухвалою Підволочиського районного суду у цивільній справі № 604/396/25 від 27 травня 2025 року судової молекулярно-генетичної експертизи на 2 ( два) місяці, а загальний строк проведення експертизи встановлено 4 місяці з моменту отримання ухвали
25 грудня 2025 року на адресу суду від експерта Львівського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта № СЕ-19/114-25/14586-БД складений за результатами поведеної експертизи з додатком та повернуто до Підволочиського районного суду Тернопільської області матеріали справи №№604/396/25 
Ухвалою від 29 грудня 2025 року було відновлено провадження у даній цивільній справі та призначено дату підготовчого засідання. 
Ухвалою від 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
У призначене судове засідання прибув повноважний представник позивача та надав пояснення по суті заявленого позову, відповідно до яких, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, оцінюючі надані докази на свою користь.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин. Представником відповідачки у судовому засіданні надано пояснення, відповідно до яких вказує, що не погоджується з результатами проведеної молекулярно-генетичної експертизи, позовні вимоги не визнає, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу у задоволені позову.
Представник третьої у судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без участі представника Підволочиського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до інформації, що відображається у застосунку Дія, а саме, актовий запис про шлюб :  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 02.04.2025  перебувають в шлюбі зареєстрованому 24 листопада 2018 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.11.2018.
З актового запису про народження дитини, що відображається у застосунку Дія ОСОБА_4 , вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 31.05.2019 Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився  ОСОБА_4 , в графі батьки вказано: батько « ОСОБА_1 » мати « ОСОБА_2 ».
В матеріалах справи наявний експертний висновок про біологічне батьківство № MG20-85720, за результатом якого встановлено, що біологічне батьківство  ОСОБА_1 по відношенню дитини  ОСОБА_4 виключено, вірогідність становить – 0%.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).
Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).
У частині п`ятій статті 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС.
Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.
Разом з тим законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 332/1618/22 (провадження № 61-14812св23).
У постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19) зазначено, що: "при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати".
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17, від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17, від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20, від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21.
Таким чином під час розгляду цієї справи суду необхідно встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Посилаючись на ст. 136 СК України, позивач ОСОБА_1 просив виключити запис про нього, як батька дитини з актового запису про народження  ОСОБА_4 , складеного Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31 травня 2019 року за № 41.
Відтак, предметом доказування у цій справі є наявність чи відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною, а для з`ясування питання, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком  ОСОБА_4 необхідні спеціальні знання у галузі генетики.
У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21 зауважується, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №399/1029/15-ц звертається увага, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази.
У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21 зауважується, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Ухвалою від 27 травня 2025 року за клопотаннями позивача у справі №604/396/25 призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.
Судовим експертом Бено Ю.Й. було проведено молекулярно-генетичну експертизу за результатами якої складено висновок експерта № СЕ-19/114-25/14586-БД від 08 грудня 2025 року. Згідно вказаного висновку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зразки біологічного матеріалу якого надано на дослідження, відповідно до акту відбирання зразків букального епітелію від 20.08.2025 підписаний ОСОБА_1 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зразки біологічного матеріалу якого надано на дослідження, відповідно акту відбирання зразків букального епітелію від 22.07.2025 підписаний ОСОБА_4 .
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відтак, складений судовим експертом висновок за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно ухвали суду від 27.05.2025, свідчить, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком  ОСОБА_4 .
Поряд з цим судом враховано, що відповідачкою не надано жодних доказів, які б спростовували складений судовим експертом висновок за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі. 
Разом з тим, з клопотанням про призначення повторної експертизи до суду відповідачка чи її представник не звертались. 
Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VІ від 01 липня 2010 року (далі - Закон №2398-VІ) та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12 січня 2011 року (далі - Правила).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням.
За приписами ст. 3 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. 
Згідно ст. 9 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.
За змістом ст. 13 Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Згідно п.п. 1.1, 2.13.1, 2.16.7 Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.
За таких обставин, дослідивши в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими і достатніми, враховуючи, що позивач не є біологічним батьком малолітньої дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що він дізнався вже після проведення реєстрації себе батьком дитини, оскільки протилежне не було доведено відповідачкою, зважаючи на те, що проведеною судовою молекулярно -генетичною експертизою встановлено, що ОСОБА_1 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону.
На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 1211,20грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20грн судового збору .
Згідно з ч.3 п.1, 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Положеннями п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи.
Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Дослідивши надані представником позивача документи та наявні у справі докази, судом встановлено, наявний обґрунтований рахунок вартості послуг експерта щодо проведеної експертизи з урахуванням складності справи.
Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №41 від 29.09.2025 оплачено витрати за проведення експертизи в розмірі 14749 гривень 30 копійок.
Суд вважає, що зазначені витрати в розмірі, 14749,30грн є співмірними із складністю справи, часом, витраченим експертом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих експертами послуг.
Таким чином, згідно вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14749,30 гривень понесених витрат на оплату за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд – 
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, внесення змін до актового запису - задовольнити повністю.
Виключити з актового запису № 41 складеного Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31 травня 2019 року, про народження дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,, відомості про батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України РНОКПП НОМЕР_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять ) гривень 20 копійок, суму сплаченої позивачем вартості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 14749,30 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 30 копійок, а всього 15960,50 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят ) гривень 50 копійок. 
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 06 лютого 2026 року.

Суддя В. М. Сіянко