КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2026 року м. Київ № 320/33803/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому позивач просить суд :
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 26.04.2024 №0516688-2413-0708-UA18040250000068141, №0516698-2413-0708-UA18040250000068141, №0516700-2413-0708, №0516689-2413-0708-UA18040250000068141, №0516696-2413-0708-UA18040250000068141, №0516687-2413-0708-UA18040250000068141, №0516685-2413-0708-UA18040250000068141, №0516699-2413-0708-UA18040250000068141, №0516692-2413-0708-UA18040250000068141, №0516693-2413-0708-UA18040250000068141, №0516690-2413-0708-UA18040250000068141, №0516694-2413-0708-UA18040250000068141, №0516691-2413-0708-UA18040250000068141, №0516697-2413-0708-UA18040250000068141.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач є власником сільськогосподарської будівлі, яка у відповідності до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, тому відповідачем протиправно складено спірне податкове повідомлення-рішення, згідно якого позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою суду від 14.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою від 02.12.2025 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та поясненнях. В обґрунтування зазначено, що позивачем не надано доказів того, що він є виробником сільськогосподарської продукції, а тому відсутні пільги встановлені підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за сільськогосподарські будівлі, що перебувають у його власності. 
Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем та відповідно до КВЕД видами діяльності позивача є: - 72.19 - дослiдження й експериментальнi розробки у сферi iнших природничих i технічних наук; - 71.12 - дiяльнiсть у сферi iнжинiрингу, геологiї та геодезiї, надання послуг технiчного консультування в цих сферах (основний); - 45.20 - технiчне обслуговування та ремонт автотранспортних засобiв; 72.20 - дослiдження й експериментальнi розробки у сферi суспiльних i гуманiтарних наук. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 обліковуються наступні об`єкти нерухомого майна:
- об`єкт нерухомого майна - зерносховище, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 617,4 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - приміщення складу продукції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1473 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - контора з лабораторією, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 316,3 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - водонапірна башта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 12,6 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - баня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 213,5 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - корівник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 836 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - контора радгоспу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 172,8 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - корівник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 777,7 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - конюшня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 509,3 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - автогараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 501,9 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - їдальня на 50 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 508,1 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - телятник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1095,4 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - котельня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 468 кв.м;
- об`єкт нерухомого майна - склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 863,2 кв.м.
На підставі наявних баз даних Головного управління ДПС у Закарпатській області було сформовано наступні податкові повідомлення-рішення за звітній період 2023 року:
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516692-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 20682,90 грн податку) за об`єкт нерухомого майна зерносховище, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 617,4 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516697-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 49345,50 грн податку) за об`єкт нерухомого майна приміщення складу продукції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1473 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516689-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 10596,05 грн податку) за об`єкт нерухомого майна контора з лабораторією, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 316,3 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516688-2413-0708 UA18040250000068141(у сумі 422,10 грн податку) за об`єкт нерухомого майна водонапірна башта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 12,6 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516700-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 7152,25 грн податку) за об`єкт нерухомого майна баня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 213,5 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516690-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 28006,00 грн податку) за об`єкт нерухомого майна корівник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 836 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516698-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 5788,80 грн податку) за об`єкт нерухомого майна контора радгоспу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 172,8 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516693-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 26052,95 грн податку) за об`єкт нерухомого майна корівник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 777,7 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516699-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 17061,55 грн податку) за об`єкт нерухомого майна конюшня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 509,3 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 №0516687-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 16813,65 грн податку) за об`єкт нерухомого майна автогараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 501,9 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 №0516685-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 17021,35 грн податку) за об`єкт нерухомого майна їдальня на 50 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 508,1 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516691-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 36695,90 грн податку) за об`єкт нерухомого майна телятник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1095,4 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516696-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 15678,00 грн податку) за об`єкт нерухомого майна котельня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 468 кв.м;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2024 року № 0516694-2413-0708 UA18040250000068141 (у сумі 28917,20 грн податку) за об`єкт нерухомого майна склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 863,2 кв.метрів.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на вказані податкові повідомлення-рішення. За результатами розгляду скарги, ДПС України прийнято рішення від 30.05.2025 № 15659/6/99-00-06-01-02-06, яким спірні податкові повідомлення-рішення залишено без змін, скаргу позивача без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, яким було внесено зміни до Податкового кодексу України в частині справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у тому числі його було поширено й на нежитлову нерухомість.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Тобто, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів. Це означає, що податкова пільга поширюється виключно на певну категорію осіб, у той час, як для інших платників податків обов`язок щодо його сплати є незмінним.
При цьому, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) у розрізі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є податковою пільгою, яка встановлюється органом місцевого самоврядування.
Такі будівлі, споруди є прямо визначеними Податковим кодексом України об`єктами нерухомості, які не підлягають оподаткуванню, тобто наявність яких, податкове законодавство не пов`язує з виникненням у платника податкового обов`язку.
Відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2020, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11.04.2023 року у справі №380/18104/21, зазначено, що «Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів, обладнання, наявності на зберіганні кормів, гербіцидів (в тому числі світлокопій чи будь-яких інших доказів) тощо) матеріали справи не містять і судом апеляційної інстанції не встановлено.». 
Також, Верховний Суд вказав, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників). 
Зазначені правова позиція відображена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, від 11.04.2023 у справі №380/2434/20. 
Суд звертає увагу, що сам факт належності позивачу об`єктів нерухомості, які можуть використовуватися у сільському господарстві, ще не доводить факту їх реального використання у сільськогосподарській діяльності.
У розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не сплачують податок на нерухоме майно особи - власники цього нерухомого майна (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі № 140/2700/19.
При цьому правовий аналіз підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність одночасно трьох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме:
- віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення;
-власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;
- вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності.
Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції. переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001- 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ (далі - Закон № 2238)).
Крім того, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю (статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-УІ).
Законом № 2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97.
Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.
Так, позивач стверджує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником будівель, а саме, зерносховища, приміщення складу продукції, контора з лабораторією, водонапірна башта, баня, корівник, контора радгоспу, конюшня, автогараж, їдальня, телятник, котельня, склад за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 .
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд НК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (чинного в період, за який позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) віднесено будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні, будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.
Приналежність нерухомого майна позивача до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) відповідачем не заперечується.
Як свідчать матеріали справи, відповідач вказує на відсутність у позивача статусу сільськогосподарського виробника, як складової для наявності звільнення вищезазначених об`єкті нерухомості від оподаткування.
Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу - Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).
Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України від 18.01.2001 року № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
За змістом статті 1 Закону України від 23.09.2008 №575-IV «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Відтак, системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування.
Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Суд наголошує, що будь-яких доказів того, що позивач здійснював саме протягом 2023 року виробництво сільськогосподарської продукції та операції з постачання/реалізації с/г товару (договора купівлі- продажу/поставки худоби, будь-якого сільськогосподарського товару, накладні, податкові накладні, видаткові накладні, товаротранспорті накладні тощо), і, як наслідок, був сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять.
Сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 року у справі №380/18104/21 визначив, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Також суд вважає обґрунтованими доводи контролюючого органу про те, що відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік, задекларовано дохід від провадження господарської діяльності в розмірі 1 778 811,74 грн. 
Згідно з даними податкової декларації за 2023 рік, ФОП ОСОБА_1 отримував дохід від наступних видами економічної діяльності за КВЕД:
- 71.12 - Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний вид діяльності);
- 45.20 - Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. 
Вищезазначені КВЕДи відносяться, відповідно, до секції:- - М - «Професійна, наукова та технічна діяльність» (КВЕД 71.12); G - «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів» (КВЕД 45.20), відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності».
З аналізу поданої податкової звітності позивача, а також даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює діяльності у сфері сільського господарства, не отримує дохід від виробництва або реалізації сільськогосподарської продукції, не має зареєстрованих видів економічної діяльності, пов`язаних із сільським господарством, а відповідно не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником у розумінні податкового законодавства. Його основним видом діяльності є надання послуг у сфері інжинірингу, геології та геодезії (КВЕД 71.12), а також технічне обслуговування і ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), водночас, сільськогосподарська діяльність, визначена в секції А КВЕД (зокрема, вирощування сільськогосподарських культур, тваринництво, надання послуг у сільському господарстві), відсутня серед задекларованих видів діяльності підприємця та не є джерелом отриманого доходу у звітному періоді. 
Крім того, згідно з правовими позиціями Верховного Суду (зокрема у справах №826/1338/17, №500/90/19), визначення функціонального призначення будівлі здійснюється виключно на підставі державних класифікаційних ознак, відповідно до ДК 018-2000, із урахуванням експертних висновків Державного науково-дослідного інституту автоматизованих систем у будівництві. Натомість, ФОП ОСОБА_1 не надавав ані до позовної заяви, ані до контролюючого органу жодних матеріалів щодо віднесення об`єктів до відповідного коду, не ініціював проходження технічної експертизи функціонального призначення споруди, не звертався з відповідними запитами до компетентних органів. 
Як з`ясовано з матеріалів справи, позивач наполягав на тому, що нежитлові будівлі перебувають в аварійному стані або були непридатні до використання та посилається на Протокол виїзного засідання комісії від 27.08.2025.
Суд оцінює критично вказаний акт, оскільки такий не існував на момент прийняття оскаржуваних рішень. Саме відсутність доказів про те, що власник будівлі є сільськогосподарським виробником і слугувало підставою для нарахування контролюючим органом податку на нерухомість.
Позивач не надав суду доказів того, що об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у його власності використовуються ним особисто (як фізичними особами сільськогосподарськими товаровиробниками) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Не надано суду і доказів того, що під час спірного періоду вказані будівлі позивачем здавалися в оренду, в лізинг, чи інше користування жодними фізичним та юридичними особам, а судом не встановлено.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії сільськогосподарського товаровиробника.
Отже, з наведеного слідує, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе лише у разі, якщо власниками об`єктів є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення сільськогосподарської продукції будь-якого виду).
Суд зазначає, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Водночас, що стосується доводів позивача про те, що у Головного управління ДПС України у Закарпатській області були відсутні повноваження для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень, оскільки він станом на 2023-2024 роки був зареєстрований у Київській області, а тому належним органом є Головне управління ДПС України у Київській області, суд зазначає наступне.
Як вбачається, із службовою запискою управління податкових сервісів ГУ ДПС у Закарпатській області від 27.10.2025 №1873/07-16-12-01-10 та не заперечується позивачем відповідно до відомостей із ДРФО станом на 27.10.2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 в період із 25.02.1998 року до 17.05.2024 року мав податкову адресу: АДРЕСА_6 . Лише 17.05.2024 року позивач змінив податкову адресу на АДРЕСА_7 , тобто після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.04.2024.
Отже, суд погоджується із доводами контролюючого органу про те, що на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень позивач перебував на податковому обліку саме у ГУ ДПС у Закарпатській області, яке відповідно до пунктів 63.3, 63.5 статті 63 Податкового кодексу України є компетентним контролюючим органом за місцем проживання платника податків, внесеним до ДРФО на той час.
Відповідно до пункту 63.1 статті 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на такі органи. 
Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків (пункт 63.2 статті 63 ПКУ). Пунктом 63.5 статті 63 ПКУ визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до пункту 70.1 статті 70 ПКУ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків. Згідно з пунктом 45.1 статті 45 ПКУ платник податків-фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі, і така особа може мати лише одну податкову адресу. 
Згідно з пунктом 70.7 статті 70 ПКУ та пунктом 1 розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, фізичні особи-платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки фізичної особи платника податків, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою №5ДР. 
Фізичні особи подають такі заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Таким чином, обов`язок щодо повідомлення контролюючого органу про зміну місця проживання покладено безпосередньо на платника податків
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 07.08.2025 у справі №420/37047/23 визначено, що контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність даних облікової картки платника податків, а у випадку невиконання платником податків обов`язку інформувати про зміну своїх персональних даних, саме платник несе ризик настання негативних наслідків.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі №420/26492/21 також зазначив, що контролюючий орган не наділений повноваженнями змінювати дані Державного реєстру або облікової картки платника податків чи розшукувати його фактичне місцезнаходження. 
Таким чином, на дату винесення оскаржуваних ППР (26.04.2024) позивач був зареєстрований саме у ГУ ДПС у Закарпатській області, а зміна місця проживання та, відповідно, податкової адреси - відбулася пізніше, а отже жодним чином не впливає на законність прийнятих рішень. 
Враховуючи викладене, доводи позивача щодо відсутності компетенції Головного управління ДПС у Закарпатській області є необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та положеннях чинного законодавства. Так само як і доводи в частині реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця у Київській області на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, так як податкові повідомлення-рішення винесені саме позивачу як фізичній особі з місцем реєстрації у Закарпатській області.
За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що твердження відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Згідно з частиною першою статті 9, статті 72, частин першої, другої, п`ятої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Згідно з частиною п`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.