ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року 	м.Дніпро	справа № 160/5797/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі №160/5797/25 (суддя Кучма К.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 045650021355 від 28.01.2025 року про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
-зобов`язати Головне управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати їй період навчання в Сєвєродонецькому хіміко-механічному технікумі з 01.09.1988 р. по 26.04.1991 р. та період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 03.06.1991 р. по 31.12.1997 р. до пільгового стажу за Списком № 2 та призначити їй пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 21.01.2025 року на підставі п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року Рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що зважаючи на те, що на час подання заяви про призначення пенсії від 21.01.2025 року вона досягла необхідного віку, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно із пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Крім того, надумку позивача відповідачем протиправно не враховано період її навчання в Сєвєродонецькому хіміко-механічному технікумі з 01.09.1988 р. по 26.04.1991 р. та період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 03.06.1991 р. по 31.12.1997 р. до пільгового стажу за Списком № 2. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:
-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №045650021355 від 28.01.2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 28.01.2025, із урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду не погодилися позивач та відповідач, ними були подані апеляційні скарги.
Позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги позивач зазначає, що досягла пенсійного віку та має право на призначення пенсії за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зважаючи на те, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії порушує право на пільгову пенсію, суд може зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІ «Про
внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-p/2020 та провести виплату, що є належним засобом захисту та поновлення порушеного права позивача. Вважає, що нею надано достатньо доказів на підтвердження наявного пільгового стажу, а відповідач безпідставно не врахував його у повному обсязі.
Відповідач в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у рішенні суду першої інстанції констатовано про те, що пільговий стаж позивача становить всього 2 роки 0 місяців та 00 днів, який обрахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного
соціального страхування, а отже, органами Пенсійного фонду у зв`язку з недосягненням віку на дату звернення та відсутність необхідного пільгового стажу, позивачу й було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вимоги позивача щодо необхідності застосування на час вирішення цієї справи до спірних правовідносин положень п. “б” ст.13 Закону №1788, у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 №213, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування цього нормативного акта під час вирішення цього спору, є необґрунтованими.
У Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області був відсутній вибір між більш чи менш сприятливим для позивачки законом, оскільки спірні правовідносини на час їх виникнення регулював один Закон (№1058).
Сторони своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги не скористались.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 21.01.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку.
28.01.2025 року Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області розглянуто заяву позивача, за принципом екстериторіальності, та прийнято рішення №045650021355, яким відмовлено їй в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав відсутності необхідного пільгового стажу та недосягнення пенсійного віку. Роз`яснено, що право на призначення пенсії позивач набуде після досягнення 55 років.
Спірним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача складає 35 років 06 місяців 06 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 02 роки 00 місяців 00 днів (пільговий стаж враховано згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача, звернулась до суду з позовом про його скасування.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що в оскаржуваному рішенні не зазначені підстави для не зарахування позивачу періоду навчання в Сєвєродонецькому хіміко-механічному технікумі з 01.09.1988 р. по 26.04.1991 р. та періоду роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 03.06.1991 р. по 31.12.1997 р. до пільгового стажу за Списком № 2. 
Під час прийняття спірного рішення у позивача був відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії, проте у даному випадку пенсійний орган формально підійшов до виконання своїх обов`язків щодо вирішення питання призначення їй пенсії без врахування в сукупності наявних в матеріалах заяви про призначення пенсії документів та безпідставно не дослідив та не взяв до уваги записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.05.1991 року, а отже рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 045650021355 від 28.01.2025 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відмовляючи в частині позовних вимог, суд вказав, що не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача. Тому, належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву, з врахуванням наведених обставин.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова КМУ №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, пунктом 1 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В силу п.3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).
Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).
Згідно із п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 30.05.1991р. наявні наступні записи:
- 01.09.1990 р. вступила до Сєверодонецького хіміко-механічного технікуму (запис №1 трудовій книжці); 
- 26.04.1991 р. закінчила повний курс Сєверодонецького хіміко-механічного технікуму за спеціальністю “Технологія органічного синтезу” згідно диплому серії НОМЕР_2 (запис №1 в трудовій книжці); 
- 03.06.1991 р. прийнята лаборантом хімічного аналізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництв: метанолу і формаліну, мінеральних добрив, кислот і каталізаторів і цеху аміаку 1-4 по 4 розряду згідно наказу № 76-К від 31.05.1991 р. (запис № 2 в трудовій книжці; 
- 20.10.1994 р. переведена лаборантом хіманалізу лабораторії перспективних технологій центральної лабораторії об?єднання по 4 розряду згідно наказу ОК 80-К від 21.10.1994 р. (запис № 3 в трудовій книжці); 
- 16.11.1994 р. переведена телефоністкою міжміського зв?язку 3 класу міжміської телефонної станції цеху зв?язку і сигналізації згідно наказу ОК 87-К від 18.11.1994 р (запис №4 в трудовій книжці); 
- за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком №2 згідно наказу №437 від 04.07.1994 р.; 
- 04.06.1996 р. присвоєно ІІ клас телефоністки міжміського зв`язку згідно протоколу №103 від 04.06.1996 р. (запис №5 в трудовій книжці);
- 22.01.1997 р. переведена телефоністом 2 класу міжміського телефонного зв?язку (постійно працюючій з мікротелефон ним обладнанням на міжміських, замовних, довідкових комунікаторах, переговорних пунктах з цілодобовою дією міжміської телефонно-телеграфної станції цеху станційного обладнання телефонного зв?язку і радіофікації вузла виробничо-технологічного зв?язку і сигналізації згідно розпорядження №18 від 22.04.1997 р. (запис №6 в трудовій книжці);
- за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком №2 згідно наказу № 437 від 04.07.1994 р.;
- 16.07.1997 р. присвоєно клас телефоніста згідно протоколу №105 від 16.07.1997 р. (запис №7 в трудовій книжці). 
При цьому, в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначені підстави для не зарахування позивачу періоду її навчання в Сєвєродонецькому хіміко-механічному технікумі з 01.09.1988р. по 26.04.1991р. та періоду роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 03.06.1991 р. по 31.12.1997 р. до пільгового стажу за Списком № 2.
З наявної форми РС-право вбачається, що позивачу зарахований пільговий стаж по Списку №2 з 01.01.1998 року по 31.12.1999 рік, а відповідно до записів у трудовій книжці вона також працювала на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот".
У рішенні Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 045650021355 від 28.01.2025 року вбачається, що наявний пільговий стаж обрахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01.07.2000 року відповідно до постанови КМУ від 04.06.1998 р. № 794 “Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування”, якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998р.впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 01.07.2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Згідно із пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою №794 (далі - Положення №794) персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
Пунктом 2 Положення №794 визначено, що основними завданнями персоніфікованого обліку є:
створення єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб;
створення інформаційних передумов для визначення розміру виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.
В силу пункту 3 Положення №794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.
Пунктом 5 Положення №794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).
Відповідно до пункту 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.
Отже, пенсійні органи ведуть персоніфікований облік сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі даних про фізичну особу, які надають роботодавці, та у подальшому використовує їх при обрахунку страхового стажу.
Натомість, трудова книжка відповідно до пункту 1 Порядку № 637 є основним документом, що підтверджує стаж особи до 01.07.2000 року.
Відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абз.2 п.18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
В свою чергу, в абз.2 п.18 Порядку № 637 йдеться про підтвердження стажу роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів.
Відповідно до п.10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку № 637.
Аналіз наведених вище норм Закону № 1788-ХІІ і Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- пільговий стаж може бути підтверджений належним чином оформленими записами в трудовій книжці та/або даними про спеціальний стаж, наявними в Реєстрі застрахованих осіб;
- необхідність в поданні уточнюючої довідки постає лише в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Так, позивачем була надана трудова книжка з відповідними записами про роботу, а також проведення атестації, при цьому відповідачем не було враховано цей період в роботи до пільгового стажу та не було зазначено підстави для незарахування періоду навчання в Сєвєродонецькому хіміко-механічному технікумі з 01.09.1988 р. по 26.04.1991 р. та період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 03.06.1991 р. по 31.12.1997р..
Оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, а відповідач не навів у спірному рішенні мотивів неврахування спірного періоду роботи позивача до її пільгового стажу, суд вірно обрав спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву, з врахуванням наведених обставин.
Щодо віку позивача.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Верховною Радою України 03.10.2017 року ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
За приписами ст.12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ загальний стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 Рішення).
Згідно із пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Так, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок - після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні Конституційного Суду України).
Тобто, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 вказала, що, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України").
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 відхиляючи доводи скаржника, зазначила про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 також вказала на те, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
При цьому, в постанові від 03.11.2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, мають незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Позивач у справі досягла необхідного, визначеного законом віку, оскільки на момент звернення до відповідача їй вже виповнилося 53 роки.
Отже, в частині вимог щодо необхідності позивачу досягнути 55 років для звернення за призначенням пенсії, рішення відповідача є протиправним та таким, що не відповідає вимогам закону. 
Колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин справи, погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права позивача, при цьому відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо його неефективності, враховуючи наступне. 
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Крім того, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача, оскільки відповідачем в повній мірі не були реалізовані дискреційній повноваження (зокрема, в частині обрахунку пільгового стажу із зазначенням причин неврахування певного періоду, який є відображеним у трудовій книжці).
В даному випадку без зарахування УПФУ відповідним рішенням спірних періодів до пільгового стажу позивача, з урахуванням висновків суду, є передчасним вирішення питання призначення пенсії. 
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують правильних висновків суду. Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 160/5797/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак