ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 грудня 2025 року           справа №200/4050/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. у справі №200/4050/25 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                         УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 квітня 2025 року за №054450005083 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи в колгоспі згідно з архівною довідкою №07-02/146 від 14.04.2025 з 08.08.1982 по 03.12.1992.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від 22 квітня 2025 року № 054450005083, яке винесено відносно ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 08.08.1982 по 03.12.1992.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи в колгоспі з 08.08.1982 по 03.12.1992 згідно з архівною довідкою від 14.04.2025 № 07-02/146, оскільки у довідці ім`я та по батькові Позивача вказано зі скороченнями.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_1 .
З трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 вбачається, що 08 серпня 1982 року позивач був прийнятий до членів колгоспу імені Мічуріна Волноваського (Великоновоселківського) району Донецької області. 03 грудня 1992 року звільнений з членів колгоспу за власним бажанням.
З архівної довідки, виданої Комунальною установою «Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів» Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 14 квітня 2025 року за № 07-02/146, вбачається, що Гр. (мовою оригіналу) за 1982 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1983 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1985 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1986 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1987 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1988, 1989, 1990 роки ОСОБА_3 (так в документі), за 1991 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1992 рік ОСОБА_3 (так в документі) працював у колгоспі «Мічуріна» Волноваського (Великоновоселківського) району Донецької області.
З архівної довідки, виданої Комунальною установою «Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів» Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 14 квітня 2025 року за № 07-02/147, вбачається, що Гр. (мовою оригіналу) за 1982 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1983 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1985 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1986 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1987 рік ОСОБА_2 (так в документі), за 1988, 1989, 1990 роки ОСОБА_3 (так в документі), за 1991 рік ОСОБА_3 (так в документі), за 1992 рік ОСОБА_3 (так в документі) працював у колгоспі «Мічуріна» та йому нараховувалась заробітна платня.
14 квітня 2025 року позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за віком.
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 квітня 2025 року за № 054450005083 позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у заявника відсутній необхідний страховий стаж, а саме 32 роки. Відповідно до спірного рішення страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяць 27 днів. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не врахувало періоди роботи в колгоспі згідно з архівною довідкою № 07-02/146 від 14.04.2025 з 08.08.1982 по 03.12.1992, оскільки у довідці ім`я та по батькові вказано зі скороченнями.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи в колгоспі з 08.08.1982 по 03.12.1992 згідно з архівною довідкою від 14.04.2025 № 07-02/146, оскільки у довідці ім`я та по батькові Позивача вказано зі скороченнями, суд зазначає наступне.
З трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 вбачається, що 08 серпня 1982 року позивач був прийнятий до членів колгоспу імені Мічуріна Волноваського (Великоновоселківського) району Донецької області. 03 грудня 1992 року звільнений з членів колгоспу за власним бажанням.
Крім цього, позивачем було надано архівну довідку № 07-02/146 від 14.04.2025, яка підтверджує, що у період з 08.08.1982 по 03.12.1992 позивач дійсно працював у колгоспі.
З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що позивач дійсно вів трудову діяльність, відомості про яку містяться у його трудовій книжці.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем до суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком позивачу.
Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 08.08.1982 по 03.12.1992.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці позивача, які на думку відповідача є недостовірними, до суду відповідачем надано не було.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від 22 квітня 2025 року № 054450005083 є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 08.08.1982 по 03.12.1992.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. у справі №200/4050/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025р. у справі №200/4050/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 18 грудня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                                                    І.В. Сіваченко