Справа № 638/1096/26
Провадження № 3/638/905/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

02 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі судді Невеніцина Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові об`єднаний адміністративний матеріал, який надійшов від військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, одруженого, сержанта резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
за ч. 3 ст. 172-11, ч. 2 ст. 172-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 09 січня 2026 року N?5111/25дск старший сержант ОСОБА_1 , сержант резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , 10 січня 2026 року вибув з м.Кропивницький в оперативне підпорядкування командира батальйону управління військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 . 10 січня 2026 року об 11:20, згідно усної доповіді головного сержанта ОСОБА_2 , командира взводу охорони батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , під час переміщення з пункту прийому особового складу військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 до місця дислокації батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , здійснив втечу в невідомому напрямку.
В подальшому, 12.01.2026, відповідно до доповіді командира 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2026 вихідний N?1736/0934, старший сержант ОСОБА_1 12.01.2026 прибув до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, старший сержант ОСОБА_1 був відсутній на службі з 10.01.2026 по 12.01.2026. 
Крім того, за вищенаведених обставин, ОСОБА_1 відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 09 січня 2026 року N?5111/25 щодо вибуття з АДРЕСА_3 в оперативне підпорядкування командира батальйону управління військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлений належним чином.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-10 - 172-20 КУпАП, розглядаються протягом доби.
Виходячи з положень ст. 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За таких обставин, враховуючи встановлені законодавством строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, положення ст. 268 КУпАП та вжиття судом належних заходів щодо сповіщення особи про судові засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 172-11, ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, та визнає його винним у вказаних адміністративних правопорушеннях.
Факт вчинення адміністративних правопорушень  ОСОБА_1 підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколами А1736 №№ 002, 003 від 12.01.2026 про військові адміністративні правопорушення, витягом із бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № 5111/26дск, витягами з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 № 5 від 05.01.2026, № 10 від 10.01.2026, рапортами командира 12 запасної роти ОСОБА_3 від 10.01.2026, 12.01.2026, доповіддю за фактом самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 ст.сержантом ОСОБА_1 від 10.01.2026 командира 12 запасної роти ОСОБА_3 , доповіддю за фактом повернення після самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 ст.сержантом ОСОБА_1 від 12.01.2026 командира 12 запасної роти ОСОБА_3 , копією військового квитка ОСОБА_1 .
Згідно ст. 1 розділ I Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який в подальшому був неодноразово продовжений та діє на даний час.
Відповідно до статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», кожен військовослужбовець зобов?язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої обов?язки, а також утримуватись від шкідливих для здоров?я звичок.
Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, тобто нез`явлення вчасно без поважних причин на військову службу, тривалістю до десяти діб, а також ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, тобто відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
При цьому суд зазначає, що розгляд справи проводиться в межах протоколів про адміністративне правопорушення.
У протоколі А1736 № 0002 дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, тому зміна кваліфікації його дій, з урахуванням дії особливого періоду, є погіршенням становища особи, що порушуватиме права на захист та є неприпустимою.
Стосовно пояснень ОСОБА_1 , викладених ним у протоколах про адміністративні правопорушення., згідно із якими він втечі не здійснював, від виконання бойового розпорядження не відмовлявся, був увесь час на зв`язку, узгоджував свої дії зі старшиною роти, фізично не міг виконати завдання за станом здоров`я, отримував погрози, не був забезпечений захисником, суд вказує наступне.
Так, згідно із долученої до матеріалів справи Довідки військово-лікарської комісії N?2025-0829-0923-1539-0 від 29.08.2025 року, старший сержант ОСОБА_1 на підставі статті 64б графи ІІ розкладу хвороб визнаний придатним до служби у частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, вищих військових навчальних закладах, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони. Встановлено діагноз: Дегенератвино-дистрофічне ураження шийного відділу хребта, цервікобрахіалгія, (правобічна парамедіанна кила диску в C5-Сб та медіанна кила в Сб-С7 з сагітальним стенозом на цьому рівні) радикулопатія C5-C6 білатерально, верхній парапарез до 4.0 зліва, 3.56 справа, виражений стійкий больовий та мязово-тонічний синдром, виражений сенсорно-алгічний розлад, помірний нейрокомпресіний синдром, хронічно-рецидивуючий тип перебігу. ДДУ ГВХ (застарілого компресійного перелому тіла Тh10 з відносним посттравматичним стенозом каналу на цьому рівні), торакалія. ДДУ ПКВХ (правобічна парамедіанна кила диску в L5-S1 с сагітальним стенозом каналу на цьому рівні), вертеброгенна білатеральна люмбоішіалгія, виражений стійкий больовий синдром, виражений м?язово-тонічний синдром, виражені порушення статико-динамічної функції хребта, хронічно-рецидивуючий перебіг, ст. загострення. Дискогенна радикулопатія L5, S1 ліворуч, радикулоішемія L5, S1 праворуч, сенсорні порушення, порушення функції ходьби. Захворювання, НІ, не пов?язан(-а/е/і) з проходженням військової служби
ОСОБА_1 ставиться у провину невиконання бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № 5111/26дск в частині його неприбуття до визначеного місця подальшого несення військової служби.
Матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не навів у своїх поясненнях будь-яких переконливих обставин, які б завадили йому прибути до визначеного командиром місця несення служби. ОСОБА_1 двічі повідомлявся про розгляд справи, проте в засідання не прибув, додаткових пояснень не надав, клопотань не заявив.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для невиконання ОСОБА_1 законних вимог командира.
Стосовно тверджень про погрози, суд зазначає, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях не вказує, що такі якимось чином можуть вплинути на кваліфікацію його дій у даній справі, крім того особа своєї вини у вчиненні правопорушень не визнала. Питання щодо дійсності отримання військовослужбовцем погроз, за викладених вище обставин, не є предметом розгляду у даній справі та не може вплинути на правильність прийнятого рішення.
З приводу письмового пояснення ОСОБА_1 щодо незабезпечення його захисником, суд вказує, що протоколи про адмінправопорушення містять його підписи, що засвідчують роз`яснення передбачених ст. 268 КУпАП прав. Участь захисника при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення не є обов`язковим, забезпечення прибуття захисника не є обов`язком особи, що складає матеріали, даних про те, що ОСОБА_1 бажав самостійно залучити захисника він не надав. Крім того, розгляд справи проводиться саме в суді і особа мала право скористатися професійною правовою допомогою при розгляді справи судом, чого зроблено не було.
На підставі викладеного, суд вважає, що наведений у письмових поясненнях довід ОСОБА_1 про те, що йому не надали захисника, не є таким, що підтверджує порушення його права на захист при складанні матеріалів про адміністративні правопорушення.
У відповідності з ч.2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність за адміністративні правопорушення, не встановлені.
Обставиною, що пом`якшує адміністративну відповідальність за адміністративні правопорушення, суд визнає наявність у  ОСОБА_1 хронічних захворювань.
На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, наявності обставини, що пом`якшує адміністративну відповідальність й відсутність таких, що його обтяжують, суд вважає, що  ОСОБА_1 
слід призначити стягнення у вигляді штрафу за кожне із вчинених правопорушень, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
При цьому, частинами 1 та 2 ст. 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Враховуючи вказані положення закону, суд вважає необхідним призначити остаточне стягнення згідно ст. 36 КУпАП у виді штрафу в межах санкції статті, що передбачає більш серйозне стягнення, а саме ч. 2 ст. 172-10 КУпАП
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Водночас, згідно із п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
У відповідності із вказаними вимогами Закону, суд не стягує з  ОСОБА_1 судовий збір.
Керуючись ст. 33-35, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятисот десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8670 грн.
На підставі статті 36 КУпАП, остаточно накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 172-10 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятисот десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8670 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього буде застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя Є.В. Невеніцин