П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/12531/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
14 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс-К» до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
04.09.2025 позивач, - ТОВ «Автоплюс-К», звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення дії рішення акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025, оформленого протоколом № 20 про тимчасове припинення дії Сертифіката МВС №000937 від 23.08.2017 навчальному закладу ТОВ «Автоплюс-К», до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
Підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову стала незгода заявника із рішенням акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025, оформленого протоколом № 20, яким тимчасово припинено дію Сертифіката про державну акредитацію серії МВС № 000937 від 23.08.2017 навчальному закладу ТОВ "Автоплюс-К" строком на 28 календарних дні, тобто до 19.09.2025. Більше того заявник зауважує на допущенні акредитаційною комісією порушенні процедури виклику та повідомлення ТОВ "Автоплюс-К" і неможливістю у зв`язку із цим реалізувати своє право на захист та подати необхідні документи для спростування викладених фактів.
Аргументуючи перед судом необхідність вжити відповідні заходи забезпечення позову, представник ТОВ "Автоплюс-К" стверджує, що оскільки у період тимчасового припинення сертифіката підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв заклад не здійснює, реєстрацію списків груп або особи, яка проводить в індивідуальному порядку підготовку, перепідготовку чи підвищення кваліфікації не проводить, свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки та/або практичної підготовки особам не видає, наразі вже відбувається порушення прав 56 третіх осіб, а саме позбавлення можливості учнів, які проходять навчання в автошколі вчасно закінчити теоретичну та практичну підготовку, втрата ними навичок отриманих під час навчання та можливість реалізувати своє право закінчити навчання.
Також заявник наголошує, що акредитаційна комісія РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях безпідставно відхилила клопотання товариства про надання документів та пояснень для спростування фактів встановлених комісією, адже на засідання виносилось питання про анулювання сертифікату, а не про тимчасове припинення дії такого (про що свідчить лист від 06.08.2025 № 31/31/06-8237-2025).
На переконання заявника спірне рішення порушує право ТОВ на підприємницьку діяльність та зачіпає права та інтереси великої кількості третіх осіб (учнів автошколи), а відтак невжиття заходів забезпечення позову спричинить суттєві негативні наслідки у вигляді завдання шкоди діловій та професійній репутації ТОВ "Автоплюс-К , у зв`язку із чим існує очевидна небезпека заподіяння шкоди інтересам як самого товариства автошколи, так і для її учнів, що звернулись з метою отримання послуг з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів. Невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення прав і законних інтересів заявника у разі визнання їх судом порушеними.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 заяву про забезпечення позову задоволено.
Зупинено дію підпункту 1.3 пункту 1 наказу Регіонального сервісного центру ГСД МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (Філія ГСЦ МВС) від 25.08.2025 № 280аг та протоколу № 20 засідання акредитаційної комісії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025 щодо тимчасового припинення дії сертифіката про державну акредитацію серії МВС № 000937 від 23.08.2017 навчального закладу ТОВ "Автоплюс-К" строком на 28 календарних днів, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/12531/25.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
У даній справі характер спірних правовідносин не вимагає проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а тому з урахуванням вимог ст.ст. 12, 312 КАС України справу належить розглядати у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у період тимчасового припинення дії Сертифіката підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та реєстрація списків груп або особи, яка проходить в індивідуальному порядку підготовку, перепідготовку чи підвищення кваліфікації, закладом не проводиться, свідоцтва про закінчення теоретичної підготовки та/або свідоцтва про закінчення практичної підготовки особам не видаються (крім осіб, які закінчили теоретичну або практичну підготовку в закладі) (пункт 10 Розділу IV Інструкції № 515).
У день прийняття акредитаційною комісією рішення про тимчасове припинення дії Сертифіката секретар комісії вносить до ЄДР МВС засобами єдиної інформаційної системи МВС відомості про тимчасове припинення дії Сертифіката та блокує закладу доступ до ЄДР МВС, а також листом повідомляє про прийняте рішення ГСЦ МВС і ТСЦ МВС, у якому заклад було зареєстровано (пункт 11 Розділу IV Інструкції № 515).
В разі не усунення закладом у встановлений строк недоліків, що стали підставою для тимчасового припинення його дії, або ненадання доказів їх усунення акредитаційна комісія приймає рішення про анулювання Сертифіката (пункт 1 Розділу V Інструкції № 515).
Таким чином, положеннями Інструкції №515 регламентовано чіткий порядок дій Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях в разі не усунення (не вчасного усунення) виявлених в діяльності закладу порушень вимог законодавства у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів. Зокрема, неусунення закладом у встановлений строк недоліків, що стали підставою для тимчасового припинення дії Сертифікату, або ненадання доказів їх усунення Акредитаційна комісія приймає рішення про анулювання Сертифіката.
Підсумовуючи викладене, законом передбачена можливість з боку відповідача в разі неусунення недоліків позивачем до 19.09.2025 - анулювати дію його сертифікату.
Пункт 1.3 наказу від 25.08.2025 № 280аг, яким затверджено рішення Регіонального сервісного центру ГСД МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025 про тимчасове припинення дії сертифіката про державну акредитацію серії МВС № 000937 від 23.08.2017, оформлене Протоколом № 20 засідання акредитаційної комісії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025 є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, не забезпечення позову в судовому порядку матиме наслідком винесення нового наказу відповідача, яким може бути затверджено рішення про анулювання сертифікату позивача, що саме по собі вимагатиме додаткових заходів для відновлення порушених прав позивача.
Водночас припинення дії сертифіката про державну акредитацію позивача зумовлює зупинення можливості проводити господарську діяльність з підготовки водіїв транспортних засобів (учнів), які сплатили грошові кошти за послуги (до прийняття оскаржуваного рішення та наказу), та розпочали/проходять навчання в автошколі.
Вказані обставини можуть призвести до невиконання позивачем умов договорів, які були укладені з учнями автошколи, та як наслідок, може призвести до порушення прав зокрема, але не виключно, 56 третіх осіб, що підтверджується долученими до заяви документами.
З урахуванням викладеного, з огляду на вищезазначені приписи законодавства, заявником обґрунтовано умову застосування заходів забезпечення позову, а саме, доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Також, суд першої інстанції звернув увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Крім того, суд першої інстанції наголосив, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких заявлено позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.
Водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд не розглядає питання правомірності дій/рішення, які має намір оскаржити позивач і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку суд встановлює саме існування спору та обрання адекватних заходів для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.
Враховуючи, що визначений спосіб забезпечення позову відповідає п. 1 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову і зазначає, що в даному випадку належним способом забезпечення позову є зупинення дії дію підпункту 1.3 пункту 1 наказу Регіонального сервісного центру ГСД МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (Філія ГСЦ МВС) від 25.08.2025 № 280аг та протоколу № 20 засідання акредитаційної комісії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025 щодо тимчасового припинення дії сертифіката про державну акредитацію серії МВС № 000937 від 23.08.2017 навчального закладу ТОВ "Автоплюс-К" строком на 28 календарних днів, до набрання законної сили судовим рішенням.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Тобто, колегія суддів зауважує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Разом з тим, визначені в ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.
Крім того, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Аналогічні правові висновки зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 640/2326/19.
Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Крім того, відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав" проти України" суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.
Згідно з Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Як вбачається з поданого 13.09.2025 адміністративного позову (в межах даної справи) позивач просить суд визнати протиправним та скасувати п. 1.3 наказу РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 280 аг від 25.08.2025 року та п.2 протоколу №20 засідання акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 22.08.2025 року, в частині тимчасового припинення дії Сертифіката МВС №000937 від 23.08.2017 року навчальному закладу ТОВ «АвтоплюсК» (код ЄДРПОУ 35662386). 
З матеріалів доданих до заяви вбачається, що припинення дії сертифікату про державну акредитацію позивача зумовлює припинення можливості проводити господарську діяльність з підготовки водіїв транспортних засобів (учнів), які сплатили грошові кошти за послуг (до прийняття оскаржуваного рішення та наказу), може істотно ускладнити чи унеможливити виконання позивачем умов договорів, які були укладені з курсантами автошколи, що призведе до порушення прав третіх осіб та інтересів позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.
Отже, з урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що позивач має діючі зобов`язання перед третіми особами.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що як тимчасове так і повне припинення дії сертифіката про державну акредитацію позивача зумовлює зупинення можливості проводити господарську діяльність з підготовки водіїв транспортних засобів (учнів), які сплатили грошові кошти за послуги (до прийняття оскаржуваного рішення та наказу), та розпочали/проходять навчання в автошколі.
Вказані обставини можуть призвести до невиконання позивачем умов договорів, які були укладені з учнями автошколи, та як наслідок, може призвести до порушення прав зокрема, але не виключно, 56 третіх осіб, що підтверджується долученими до заяви документами.
Також, колегія суддів наголошує, що ч.2 ст.150 КАС України законодавчо регламентовано підстави для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, правова конструкція згаданої норми не вимагає встановлення судом на цій стадії протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, а обмежується достатністю виявлення лише «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача.
Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність самих таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.
Аналогічну правову позиції викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 та від 06 лютого 2019 року справа № 826/13306/18, від 28 січня 2021 року у справі №ЗД/460/11/20.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що суд не може надавати оцінку суті порушення та доводам зазначеним у адміністративному позові, відзиві на адміністративний позов, в межах вирішення питання забезпечення позову.
Колегія суддів зазначає, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Враховуючи зазначене, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, колегія суддів зазначає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що може негативно вплинути на правове становище позивача та третіх осіб. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист прав та інтересів третіх осіб.
А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.