ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 р. 	Справа № 440/13196/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 01.05.25 по справі № 440/13196/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) , в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 17.04.2024 №163850007200;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути її заяву від 09.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: 1) в колгоспі "Іскра" Кобеляцького району Полтавської області з 1988 по 1999 згідно архівних довідок №А-01-09/381 від 06.09.2023; 2) з 04.11.1981 по 01.06.1984 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.06.1979; 3) періоди здійснення догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 17.04.2024 №163850007200.
Зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: в колгоспі "Іскра" Кобеляцького району Полтавської області з 1988 по 1999 згідно записів у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 14.08.1988 та з 04.11.1981 по 01.06.1984 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.06.1979; періоди здійснення догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у записі №5 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 21.06.1979 міститься виправлення в даті наказу про прийняття на роботу. У архівних довідках №А-01-09/381 від 06.09.2023 за період з 1988 по 1991 прізвище, ім`я, по батькові не відповідає паспортним даним та зазначено скорочено, а саме « ОСОБА_2 ».
Крім цього, зазначив, що позивачкою надано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони заповнені вірменською та російською мовами. Письмовий переклад з російської та вірменської мови на українську зроблено перекладачем ОСОБА_5 , в результаті перекладу по батькові матір зазначено – ОСОБА_6 . Однак, згідно паспорта громадянина України по батькові позивачки “ ОСОБА_7 ”.
Позивачка надала до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначила, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 є законним та обґрунтованими, відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам, просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
09.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
За принципом екстериторіальності дане звернення було розглянуто і вирішено по суті ГУ ПФУ в Івано-Франківській області і рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 17.04.2024 №163850007200 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії.
Зазначено, страховий стаж заявника становить 8 років.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до загального стажу не зараховано:
- періоди роботи в колгоспі у 1988 по 1999 роках, оскільки за даними архівних довідок №А-01-09/381 від 06.09.2023 про встановлений та вироблений мінімум трудової діяльності ПІБ заявниці не відповідає паспортним даним, або значиться скорочено;
- період роботи з 04.11.1981 по 01.06.1984 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.06.1979, так як запис про прийняття на роботу містить виправлення в даті наказу, чи порушено інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110;
-період здійснення догляду за дітьми 17.09.1983 р.н., та ІНФОРМАЦІЯ_2 до сповнення 3-річного віку, так як в свідоцтві про народження дітей по батькові заявниця не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_8 ).
Вважаючи вищевказане рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 17.04.2024 №163850007200, слід визнати протиправним та скасувати.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно ст. 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст. 24, 40 Закону №1058-ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII).
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавець передбачив особливий порядок зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.
Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників", установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу, в тому числі на членів рибознавчих колгоспів, з моменту прийняття їх у члени колгоспу.
Відповідно до пункту 1 Основного положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою правління Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу (пункт 2 Основних положень).
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно пункту 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.
Відповідно до пункту 8 Положення №310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 по справі №171/843/17.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу період роботи в колгоспі «Іскра» з 1988 по 1999, відповідач вказує, що архівна довідка №А-01-099/381 від 06.09.2023 не відповідає паспортним даним, або значиться скорочено.
Матеріалами справи встановлено, що у трудовій книжці колгоспника заявника НОМЕР_2 від 14.08.1988 міститься інформація про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, кількість відпрацьованих трудоднів за рік та кількість установленого мінімуму трудоднів. Відомості записів у графах стосовно оспорюваних не містять явних очевидних та нездоланних дефектів, вад, помилок, виправлень чи неточностей.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що трудова книжка позивача містить інформацію про фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за спірні періоди, колегія суддів зазначає, що не зарахування суб"єктом владних повноважень до трудового стажу періодів роботи заявника у колгоспі з посиланням на те, що даними архівної довідки №А-01-09/381 від 06.09.2023 про встановлений та вироблений мінімум трудової діяльності не відповідає паспортним даним, або значиться скорочено є безпідставним, оскільки всі записи про спірні періоди роботи (у тому числі про відпрацьовані вихододні) наявні в трудовій книжці.
Посилання апелянта на те, що допущено виправлення у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 21.06.1979 у написанні номеру наказу про прийняття на роботу, жодним чином не спростовують період роботи позивача з 04.11.1981 по 01.06.1984 та наявність у позивача стажу роботи, що дає право на пенсію за віком.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу не повинно бути обмежено обставинами, незалежними від нього, а саме виправленням у написанні номеру наказу про прийняття на роботу у трудовій книжці позивача.
Посилання апелянта на те, що свідоцтва про народження дітей заповнені вірменською та російською мовами, а в результаті перекладу по батькові матір зазначено ОСОБА_6 , однак згідно паспорту – ОСОБА_7 , на підставі цього відповідачем не зараховано до страхового стажу заявника періоду догляду за дітьми, колегія суддів зазначає.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, підстави для не зарахування до трудового стажу заявника періоду догляду за дітьми відсутні.
Таким чином, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком не надало належної оцінки документам, поданим заявницею, формально підійшло до вирішення наявного права особи на пенсію, оскільки не здійснило всіх можливих та достатніх дій, в межах прав, наданих пенсійним органам для недопущення порушення прав особи на соціальний захист.
Доказів, які б спростовували періоди роботи позивача в колгоспі "Іскра" з 1988 по 1999; з 04.11.1981 по 01.06.1984 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.06.1979; період здійснення догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку, відповідач не надав.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 17.04.2024 №163850007200, слід визнати протиправним та скасувати.
Оскільки розгляд заяви та прийняття рішення за заявою позивача від 09.04.2024 здійснювало ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, тому наявні підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії позивачу на ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як визначеного суб`єкта призначення зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: в колгоспі "Іскра" Кобеляцького району Полтавської області з 1988 по 1999 згідно записів у трудовій книжці колгоспника заявника НОМЕР_2 від 14.08.1988 та з 04.11.1981 по 01.06.1984 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.06.1979; періоди здійснення догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до сповнення 3-річного віку.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції були досліджені документи, оцінка яким не надавалася органом пенсійного фонду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не зазначено їх перелік. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 440/13196/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк