ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/322/25  Номер провадження 22-ц/814/519/26	Головуючий у 1-й інстанції Лівер І. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б. Карпушина Г.Л., 

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в письмовому провадженні, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 липня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (надалі - ТОВ «ФК «Артеміда -Ф») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором №788477 від 29.05.2020 в сумі 16718,39 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 
Вимоги обґрунтовані тим, що 29.05.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №788477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримала 4000 грн., які були перераховані на вказаний нею картковий рахунок.
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка, станом на 10.04.2025 становить 16718,39 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту – 4000 грн, заборгованості по відсотках – 10260 грн. та інфляційне збільшення – 2458,39 грн.
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №015-22022021, згідно якого останнє набуло право грошової вимоги по кредитним договорам, в тому числі і до відповідача (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8143).
В подальшому, 22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20240822/1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, включно і з ОСОБА_1 (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 217).
Позичальник був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором.
В добровільному порядку заборгованість не була сплачена відповідачем, в зв`язку з чим товариство звернулося до суду.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність належними доказами набуття позивачем прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №788477, що виключає задоволення його вимог нового кредитора. 

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Зазначає, що суд не дослідив в повній мірі надані докази, з яких вбачається укладання договорів факторингу, витяги з реєстрів боржників, які містять інформацію стосовно заборгованості по укладеному з ОСОБА_1 договору позики.
Наявність бланків-додатків до договорів факторингу, які не містять інформації, та які підписані сторонами, свідчать про погодження між сторонами форм документів та не спростовують факту передачі прав за договорами факторингу, тобто укладання самого правочину між сторонами.
З посиланням на практику Верховного Суду вказує, що доказом переходу права вимоги є відповідний правочин щодо відступлення права вимоги, а не документи, що засвідчують права, що передаються, які за своїм змістом є лише додатками до такого правочину. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір №788477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в сумі 4000 грн. строком на 30 днів, шляхом перерахування на платіжну карту № НОМЕР_1 , вказану позичальником в особистому кабінеті. 
Вказаний договір, як і додаток до нього (графік платежів), підписано ОСОБА_1 електронним підписом 29.05.2020 о 20:51 год.
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №015-22022021, згідно якого останнє набуло право грошової вимоги по кредитним договорам, в тому числі і до відповідача (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8143).
22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20240822/1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, включно і з ОСОБА_1 (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 217).
Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відступлена позивачу – ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» становить 14260 грн.
Новим кредитором на адресу ОСОБА_1 направлялося повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики та досудова вимога про погашення заборгованості, які залишилися без належного реагування, що в свою чергу стало підставою для звернення нового кредитора ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до суду. 
При цьому, останнім в порядку ст. 625 ЦК України було заявлено вимогу про стягнення з боржника інфляційних витрат на суму боргу 2458,39 грн.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про недоведеність належними доказами набуття позивачем прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №788477, оскільки надані до договорів факторингу додатки не заповнені та не містять достатньої інформації щодо переходу права вимоги саме за вказаним договором. 

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Матеріалами справи доводиться факт укладання між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору та графіку платежів в електронному вигляді, які було підписано шляхом електронного підпису.
Також сторони узгодили, що строк кредитування становитиме 30 днів, а сума нарахованих відсотків – 1140 грн., а загалом до повернення підлягає 5140 грн.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо.
Обґрунтовуючи право вимоги до ОСОБА_1 як новим кредитором, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надало копії договору факторингу №015-22022021 від 22.02.2021 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», договору факторингу №20240822/1 від 22.08.2024 укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», платіжної інструкції кредитового переказу коштів на суму 54440,82 грн., як оплата ціни придбання згідно договору факторингу №20240822/1, витягів з реєстрів прав вимоги де боржник ОСОБА_1 зазначена під номерами 8143 та 217.
Колегія суддів, надаючи оцінку наданим позивачем, як новим кредитором, доказам приходить до висновку, що останні в повній мірі доводять факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до боржника ОСОБА_1 , що не було взято до уваги судом першої інстанції, який помилково вдався до оцінки не самих правочинів відступлення права вимоги, а додатків до нього, що призвело до невірного вирішення спору. 

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача.
Так, обґрунтовуючи наявність заборгованості станом на 10.04.2025 в сумі 16718,39 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту – 4000 грн., заборгованості по відсотках – 10260 грн., позивачем також було нараховано інфляційні витрати в порядку ст. 625 ЦК України в сумі 2458,39 грн. за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року.
При цьому товариство вказувало, що вказаний розмір заборгованості, без врахування інфляційних витрат, було нараховано первісним кредитором.
Як зазначалося вище, при укладанні договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, сторони узгодили строк кредитування 30 днів, суму кредиту - 4000 грн., нарахованих відсотків – 1140 грн. та загальну суму, що підлягає поверненню позичальником – 5140 грн.
Розділом 4 договору сторони визначили умови пролонгації строку кредиту, а саме, що клієнт може ініціювати продовження строку кредиту шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Між тим, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до первісного кредитора з пропозицією пролонгації кредитного договору та відповідно укладання додаткової угоди до договору, оскільки факт пролонгації договору не був доведений позивачем в ході судового розгляду, дія останнього закінчилась 28.06.2020 (після завершення його 30 денного строку). 
Оскільки строк кредитного договору закінчився 28.06.2020, без факту його подальшої пролонгації, нарахування кредитором відсотків поза межами строку дії договору суперечить нормам чинного законодавства. 
В такому випадку захист інтересів позивача здійснюється шляхом застосуванням до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, положень ст. 625 ЦК Країни. 
Враховуючи невиконання боржником умов договору, визначена умовами договору сума тіла кредиту та відсотків – 5140 грн., плюс інфляційні втрати, які становлять 849,97 грн. (за період з 29.06.2020 по 24.02.2022) і підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, що загалом складає 5989,97 грн. 
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на задоволення позовних вимог на 35,8% (з заявлених в позові 16718,39 грн. задоволено 5989,97 грн.), в порядку ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню у відповідному відсотковому співвідношенні і судовий збір та витрати на професійну допомогу, а саме 2168 грн. судового збору сплаченого при подачі позовної заяви в суді першої інстанції 2422,40 грн. та апеляційної скарги 3633,60 грн. (35,8 % від 6056 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу 5370 грн. (35,8% від 15000 грн.)
Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 липня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №788477 від 29.05.2020 в сумі 5989,97 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту – 4000 грн, заборгованості по відсотках – 1140 грн. та інфляційних втрат – 849,97 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2168 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 5370 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 08 січня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин