ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 741/852/24
провадження № 61-8940св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Столяра Олега Анатолійовича на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в складі колегії суддів Висоцької Н. В., Онищенко О. І., Шитченко Н. В.

у справіза позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося з указаним позовом до суду, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 198 405,15 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
12 грудня 2024 року заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області позов АТ «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2019 року № C-001-075123-19-980 в сумі 198 405,15 грн, яка утворилася станом на 08 березня 2024 року та складається з: 95 935,93 грн - простроченого боргу, 102 469,22 грн - прострочених процентів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
01 квітня 2025 року ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року в справі за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.
Не погодившись з заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року, в порядку частини четвертої статті 287 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) представник ОСОБА_1 - адвокат Столяр О. А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
10 червня 2025 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року в справі за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2025 року вбачається, що суд фактично вирішував питання лише про поновлення строку відповідачці за її заявою щодо подання заяви про перегляд заочного рішення, виснував про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку та відмовив у його поновленні, а заяву про перегляд заочного рішення залишив без розгляду.
Апеляційний суд зазначив, що відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги відповідачки на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року, оскільки вона не скористалася правом на обов`язковий перегляд заочного рішення місцевим судом та не набула права на апеляційне оскарження рішення.
Виснував, що стаття 362 ЦПК України, яка передбачає підстави для закриття апеляційного провадження, не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, як помилкове відкриття, однак за обставин цієї справи застосував аналогію закону. Апеляційне провадження в справі закрив як помилково відкрите, оскільки апеляційне провадження в справі було відкрите на заочне рішення суду, де відповідачкою не дотримано процедуру оскарження заочного рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Столяр О. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, в якій просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що 26 березня 2025 року до суду першої інстанції подано заяву про оскарження заочного рішення суду одночасно із клопотанням про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. За результатами їх розгляду 01 квітня 2025 року ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області вирішено питання щодо клопотання про поновлення процесуального строку. Жодного рішення щодо самої заяви про перегляд заочного рішення суду, зокрема,щодо залишення без задоволення чи без розгляду або повернення самої заяви про перегляд заочного рішення, судом першої інстанції не приймалось. Однак в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд з посиланням на відзив позивача помилково зробив висновок, що судом першої інстанції заяву відповідачки про перегляд заочного рішення в цій справі залишено без розгляду. Фактично процесуальні помилки, допущені судом першої інстанції, стали в подальшому підставою для закриття провадження в справі апеляційним судом та позбавили відповідачку права на доступ до правосуддя. Апеляційний суд в оскаржуваному рішенні зазначає статтю 362 ЦПК України, яка не передбачає також підстави для закриття апеляційного провадження, як помилкове відкриття.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу АТ «Ідея Банк» зазначає, що відповідачка не дотрималася порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. Право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 01 квітня 2025 року ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області вирішено питання щодо клопотання про поновлення процесуального строку. Жодного рішення щодо самої заяви про перегляд заочного рішення суду, зокрема,щодо залишення без задоволення чи без розгляду або повернення самої заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції не приймав. Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо можливості закриття провадження в справі як помилково відкритого. 
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Відповідно до статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку. 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року в пунктах 54, 55 зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. 
Такі вимоги можуть установлюватися до категорії прийнятності апеляційної скарги як в аспекті змісту і форми апеляційної скарги чи строків її подачі, так і через призму дотримання відповідачем процедури перегляду заочного рішення, яку законодавець визначив як передумову перегляду справи апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача.
Оскарження в апеляційному порядку заочного рішення суду відповідачем має особливу правову природу.
Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).
Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи. 
У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. 
З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом. 
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.
Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
Установлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку. 
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення. 
Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не належить питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.
Передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.
Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 зазначила, що в питанні забезпечення прав учасників процесу на апеляційний перегляд справи заочне провадження не відрізняється від інших проваджень, адже доступ до суду апеляційної інстанції в будь-якому випадку забезпечується учасникам справи лише в разі дотримання ними установлених законом процесуальних вимог. З урахуванням того, що належне повідомлення відповідача про розгляд справи є однією з основних умов проведення її заочного розгляду, а також приймаючи до уваги положення статей 284, 287, 288 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції у випадку заочного розгляду справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, зокрема з урахуванням визначених процесуальним законом строків. 
Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належних підстав, яких у цій справі не встановлено. 
Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2025 року заява представника  ОСОБА_1 - адвоката Столяра О. А. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення залишена без розгляду, що відповідно до статті 126 ЦПК України має наслідком втрату відповідачкою права на вчинення такої процесуальної дії та залишення відповідної заяви з доданими документами без розгляду.
По суті заява відповідачки про перегляд заочного рішення місцевим судом не розглядалася, тому  ОСОБА_1 не набула права на апеляційне оскарження заочного рішення.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги відповідачки про створення їй перешкод у доступі до суду, адже право відповідачки на доступ до суду апеляційної інстанції у випадку заочного розгляду справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. 
Передбачені процесуальним законом підстави для набуття відповідачкою права на апеляційне оскарження заочного рішення суду відсутні, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції помилково відкрив апеляційне провадження на заочне рішення суду першої інстанції.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 сформулювала висновок, згідно з яким касаційне провадження підлягає закриттю, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню. 
У постанові від 10 вересня 2025 рокув справі № 601/485/23(провадження № 14-139цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в її постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 сформульовано висновок, згідно з яким касаційне провадження підлягає закриттю, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 викладені висновки щодо можливості закриття касаційного провадження як помилково відкритого у випадку відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на судові рішення, які не підлягали перегляду в суді касаційної інстанції. Проте такі висновки не можуть застосовуватись до вирішення процесуального питання, яке виникло під час апеляційного розгляду справи. 
Отже, правова позиція щодо можливості закриття помилково відкритого провадження підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї справи (та фактично врахована апеляційним судом), адже в цій справі відповідачка не набула права на апеляційне оскарження заочного рішення, відповідно апеляційна скарга на це рішення не підлягала прийняттю. 
Доводи касаційної скарги є безпідставними та висновки апеляційного суду не спростовують. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін. 

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Столяра Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська