Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/5467/25
Провадження № 2/185/5038/25 

14 січня 2026 року      м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабія С. О., з участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на 2/4 житлового будинку в порядку спадкування за законом, 
ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулися до суду із вказаним позовоя, яким просили визнати за за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем
першої черги за законом; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем першої черги за законом; судові витрати залишити за позивачами.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що глибовець ОСОБА_5 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1980 року № 3/39.
Одразу після цього придбаний житловий будинок був знесений. У 1990 році ОСОБА_4 було збудовано новий житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та спорудами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На підставі заяв її дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 24.09.2009 року було заведено спадкову справу за № 850/2009 та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 48165239. ОСОБА_8 - син померлої ОСОБА_4 відмовився від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_3 . Постановою третьої особи від 07.12.2010 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок і було рекомендовано для вирішення даного питання до суду.
Крім того, у червні 2023 року позивачі знову звернулись по третьої особи із заявами щодо видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2023 року позивачам знову було відмовлено у видачі запитуваних свідоцтв у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстровано та тим, що державна реєстрація права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. 
Ухвалою суду від 30 травня 2025 року провадження у справі відкрито та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачів.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, просив відмовити в задоволенні позову на підставі пропуску строку позовної давності.
Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1980 року № 3/39, який містить відмітку Павлоградського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області від 24.07.2980 року.
Одразу після цього придбаний житловий будинок був знесений. Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради народних депутатів «Про дозвіл будівництва нових житлових будинків на раніше виділених земельних ділянках» № 931 від 20.11.1980 року ОСОБА_4 було дозволено будівництво нового житлового будинку на місці старого будинку по АДРЕСА_2 . На підставі вищезазначеного рішення у 1990 році ОСОБА_4 було збудовано новий житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та спорудами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На підставі заяв її дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 24.09.2009 року було заведено спадкову справу за № 850/2009 та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 48165239. ОСОБА_8 - син померлої ОСОБА_4 відмовився від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_3 . Постановою третьої особи від 07.12.2010 року спадкоємцям було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок і було рекомендовано для вирішення даного питання до суду. Крім того, у червні 2023 року позивачі знову звернулись по третьої особи із заявами щодо видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Постановою від 16.06.2023 року позивачам знову було відмовлено у видачі запитуваних свідоцтв у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстровано та тим, що державна реєстрація права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Питання введення в експлуатацію будівель та споруд уперше було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». 
Тобто індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі й споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на
2/4 частин житлового будинку в порядку спадкування за законом є обґрунтованими, не суперечать чинному законодавству, а тому підлягають задоволенню.
Представником відповідача ОСОБА_9  подано заяву про застосування позовної давність до заявлених вимог.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлено спеціальну позовну давність, зокрема частина друга статті 258 ЦК України передбачає річну позовну давність для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Обчислення позовної давності здійснюється за загальними правилами обчислення строків, визначеними статтями 252–255 ЦК України.
Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить, що для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності розпочинається з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про його вчинення. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15. Зазначена норма передбачає презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, у зв`язку з чим обов`язок доказування моменту, з якого позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, покладається саме на позивача. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 332/534/22, для визначення початку перебігу позовної давності значення має не лише фактична обізнаність особи, а й її об`єктивна можливість знати про порушення.
Суд також ураховує позицію Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, щодо недопустимості ототожнення негаторного позову, до якого позовна давність не застосовується, з позовом про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням норм законодавства, до яких застосовується загальний строк позовної давності.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути поновлена. Проте частина п`ята статті 267 ЦК України передбачає можливість захисту порушеного права у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. Обов`язок доведення поважності таких причин покладається на позивача, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 6.43, 6.44 постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20.09.2011 у справі «Юкос проти Росії» та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» наголосив, що інститут позовної давності спрямований на забезпечення юридичної визначеності та остаточності правовідносин, а також запобігання порушенню прав відповідачів внаслідок розгляду справи, у якій докази могли бути втрачені або спотворені через значний плином часу.
Зважаючи на те, що перехід спадщини є універсальним, тобто до позивачів перейшли всі права спадкодавця ОСОБА_4 , у тому числі право власності на спірене майно, а позов заявлений із огляду відсутність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, до вимог за негаторним позовом позовна давність не застосовується, у суду відсутні підстави для відмови у позові із вказаної підстави.
Згідно з принципом диспозитивності, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, з огляду на відповідну заяву позивачів, судові витрати залишити за позивачами.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 142, 206, 258, 259 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем першої черги за законом.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем першої черги за законом.
Судові витрати залишити за позивачами.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені статтею 354 ЦПК України.

Відомості про сторін у справі:
Позивачі:
ОСОБА_1 , 
АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 
ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 
Відповідач: ОСОБА_3 , 
АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 

Суддя С. О. Бабій