Справа 305/4242/25
Провадження по справі 2/305/1153/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2026 року          м. Рахів
Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Верещак С.Л., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ємчук Лідії Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рахівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачка – адвокат Ємчук Л.В., в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рахівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права власності.
Позов обґрунтований тим, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , надалі також – позивач) її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Матір позивача – ОСОБА_6 17.07.2009 року зареєструвала повторний шлюб із ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу матір позивача залишила собі дошлюбне прізвище – ОСОБА_8 . За час шлюбу, а саме 14.10.2013 року ОСОБА_7 було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2123655500:05:002:0426, загальною площею 0, 1293 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 54,08 кв. м., житловою площею – 30, 12 кв. м. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказані об`єкти нерухомого майна на праві власності належать ОСОБА_7 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача – ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві спільної сумісної власності майно. 07.09.2018 року за заявою дочки ОСОБА_1 була заведена спадкова справа №89/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . 27.10.2025 року позивачка звернулась із заявою на отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Для вчинення такої нотаріальної дії позивачем було подано правовстановлюючі документи на майно, що належало померлій матері ОСОБА_6 та її чоловіку – ОСОБА_7 на підставі спільної сумісної власності. При підготовці до видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було встановлено, що майно, яке належить на підставі спільної сумісної власності подружжя померлій ОСОБА_6 та її чоловіку – ОСОБА_7 , на даний момент належить іншій особі. У зв`язку із чим, постановою від 27.10.2025 року нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 . Згідно витягу з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вказане майно на праві власності зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2025 року № 1-2213, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою. 15.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_7 за актовим записом №36, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. 
Оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 порушує права позивачки як спадкоємця за законом на належну її матері частку на підставі спільної сумісної власності. Порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину за законом прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку мають право на частку спадкового майна, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Таким чином, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, рішення державного реєстратора Пріц О.І., Рахівська державна нотаріальна контора, про державну реєстрацію прав щодо права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:002:0426, загальною площею 0, 1293 грн., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 54,08 кв.м. та житловою площею 30,12 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 179878821236, дата реєстрації 26.09.2025 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 81045659, документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1-2213 від 26.09.2025 року, видавник Рахівська ДНК - підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене представник позивачки – адвокат Ємчук Л.В. в інтересах позивачки ОСОБА_1 просить, визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.09.2025 року №1-2213 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., та скасувати рішення про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2025 року №1-2213.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.11.2025 року, прийнято до розгляду дану позовну заяву, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено зазначену цивільну справу до розгляду у підготовчому судовому.
Крім того, ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2025 року, задоволено заяву, про забезпечення позову, та заборонено ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відчужувати земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:002:0426, загальною площею 0, 1293 грн., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 54,08 кв.м. та житловою площею 30, 12 кв. м., які належать їй на праві власності.
До закінчення підготовчого провадження у справі від представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Левицької Ю.В., до суду надійшла заява, в якій зазначила, що відповідачка визнає позов в повному обсязі та просить справу розглянути без участі відповідачки та її представника.
Від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Ємчук Л.В., до закінчення підготовчого судового засідання, до суду надійшла заява, в якій остання просить у зв`язку із надходженням заяви від представника відповідача про визнання позову, підготовче судове засідання проводити за відсутності позивача та її представника, за результатами підготовчого провадження ухвалити судове рішення. А також заяву представника позивача про повторне витребування спадкової справи, просить залишити без розгляду. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рахівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Крім цього, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , надалі також – позивач) її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Матір позивача – ОСОБА_6 17.07.2009 року зареєструвала повторний шлюб із ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу матір позивача залишила собі дошлюбне прізвище – ОСОБА_8 .
За час шлюбу, а саме 14.10.2013 року ОСОБА_7 було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2123655500:05:002:0426, загальною площею 0, 1293 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 54,08 кв. м., житловою площею – 30, 12 кв. м.
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказані об`єкти нерухомого майна на праві власності належать ОСОБА_7 ..
ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача – ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві спільної сумісної власності майно. 07.09.2018 року за заявою дочки ОСОБА_1 була заведена спадкова справа №89/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
27.10.2025 року позивачка звернулась із заявою на отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Для вчинення такої нотаріальної дії позивачем було подано правовстановлюючі документи на майно, що належало померлій матері ОСОБА_6 та її чоловіку – ОСОБА_7 на підставі спільної сумісної власності. При підготовці до видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було встановлено, що майно, яке належить на підставі спільної сумісної власності подружжя померлій ОСОБА_6 та її чоловіку – ОСОБА_7 , на даний момент належить іншій особі. У зв`язку із чим, постановою від 27.10.2025 року нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 .
Згідно витягу з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вказане майно на праві власності зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2025 року № 1-2213, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою.
15.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_7 за актовим записом №36, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.
Оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 порушує права позивачки як спадкоємця за законом на належну її матері частку на підставі спільної сумісної власності.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України.
Відповідно до статті 1217 ЦК України законом. спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. 
Статтею 1301 ЦК України визначені підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. 
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування », відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст.203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.
Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N383/258/21 (провадження N 61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними».
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).
У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
Аналізуючи встановлені факти та вищезазначені обставини, беручи до уваги, що відповідачка визнала позов у повному обсязі, та таке визнання позову не порушує права інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ємчук Лідії Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рахівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права власності, в повному обсязі.
Питання про відшкодування судових витрат позивачкою та її представником не ставилося.
Щодо заходів забезпечення позову.
Частинами першою, другою, дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частинами 7,8статті 158ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи наведене, суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1220, 1261, 1301 ЦК України та ст.ст. 13, 76, 89, 141, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.09.2025 року №1-2213 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. 
Скасувати рішення про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2025 року №1-2213.
Судові витрати залишити за позивачкою.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя        О.М. Попова