Справа № 635/12801/24
провадження № 2/632/281/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

"19" січня 2026 р.         м. Златопіль
Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду міста Златополя Лозівського району Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2025 року позивач ТОВ «КЛТ Кредит» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку емітовану у АТ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 % річних). Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 23.11.2023. У зв`язку з чим позивач просить стягнути виключно прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 23.11.2023 по 18.10.2024. Вимоги щодо стягнення суми кредиту позивачем не заявлено. Заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованими та не сплаченими процентами станом на 18.10.2024 становить 57750 грн. позивач просить задовольнити позов, стягнути заборгованість за відсотками, сплачену суму судового збору 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
28.11.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Библіву С.В.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит.
12.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, однак надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 23.11.2023 між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1158. Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора 148128, який відправлено 23.11.2023 та введено 23.11.2023.
За умовами п. 1.1 договору Товариство зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені договором.
Процента ставка за користуванням кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процента ставка 1277,50 %) користування кредитом (п. 1.2 кредитного договору).
П. 1.3 кредитного договору передбачено, що строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту у кінці строку користування згідно додатку № 1 до договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є додатком до цього договору.
П. 1.4 кредитного договору між сторонами погоджено розрахунок погашення процентів.
Згідно з п. 1.7 кредитного договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , який належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс Fondy.
З копії чеку сервісу Fondy вбачається, що 23.11.2023 на картку 516874ХХХХ60 було здійснено переказ у сумі 5000 грн., призначення платежу: перерахування коштів за договором 1158 від 23.11.2023 на умовах фінансового кредиту.
Отже, взяті на себе зобов`язання ТОВ «КЛТ Кредит» виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у сумі 5000 грн.
ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідачкою жодного разу не було здійснено сплати відсотків, які нараховані за умовами п. 1.2 кредитного договору.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідачка зобов`язалася кожні 30 днів сплачувати відсотки за користування кредтом.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань виникла заборгованість за відсотками у розмірі 57750 грн. Відсотки нараховані позивачем за період з 23.11.2023 по 18.10.2024 за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом.
При звернені до суду позивачем заявлено вимоги лише щодо стягнення прострочених відсотків за користування кредитом.
Отже, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір, анкету-заяву, графік платежів, які підписані відповідачкою, а також випису та розрахунок, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості за відсотками. Відповідачкою вказаного розрахунку під час розгляду справи у суді спростовано не було, а навпаки остання позовні вимоги визнала та просила суд задовільнити позовні вимоги.
Що стосується витрат на правову допомогу.
У позовній заяві ТОВ «КЛТ Кредит» просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу: у розмірі 10 000 грн., що надана під час розгляду справи в суді.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Нормою ч. 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси ТОВ «КЛТ Кредит» в суді представляв адвокат Руденко К.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 16/09/2024 від 16.09.2024.
П. 1.1 договору передбачено, що в рамках договору виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю, зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплати їх у порядку, в строки та на умовах визначених цим договором.
Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг виконавця становить, зокрема, 10000 грн. складання позовної заяви.
З акту приймання передачі надання послуг № 1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг вбачається, що ТОВ «КЛТ Кредит» прийняло, а адвокат Руденко К.В. надав такі послуги: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам, згідно реєстру №1 від 23.09.2024, вартість таких послуг становить 100000 грн.
З витягу з реєстру № 1 до акту приймання передачі наданих послуг № 1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 вбачається, що у відповідності до умов договору виконавець підготував позовні заяви про стягнення заборгованості з боржників замовника, а саме підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 за кредитним договором № 1158 від 23.11.2023 та клопотання про витребування доказів; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 , вартість таких послуг становить 10000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 554 від 27.09.2024 ТОВ «КЛТ Кредит» перерахувало адвокату Руденку К.В. 100000 грн., призначення платежу: «згідно договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг».
При визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. У провадженні адвоката перебуває значна кількість аналогічних справ, тобто вони є типовими. Ціна позову складає 57750,00 грн. Адвокатом складено один процесуальний документ позовну заяву, що не є великими за обсягом та складними за змістом.
У судових засіданнях адвокат участі не брав, справу розглянуто без участі сторін.
Отже, враховуючи, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення зі ОСОБА_1 на користь товариства в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3000 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, а згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу з державного бюджету слід повернути 1514 грн., а решту судового збору в сумі 1514 грн. слід стягнути з відповідачки на користь позивача, адже повна сума судового збору складає 3028 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,12,19,81,133,141,264,265 ЦПК України, ст.ст.258,553, 554, 526,549,610-612,625,1050,1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за кредитним договором № 1158 від 23.11.2023 по нарахованим та несплаченим відсоткам у розмірі 57750 грн. за період з 23.11.2023 року по 18.10.2024 року, судові витрати на правову допомогу 3000 грн., судовий збір 1514 грн., а всього 62 264 (шістдесят дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн.
Повернути ТОВ «КЛТ Кредит» з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ТОВ «КЛТ Кредит», ЄДРПОУ 40076206, м. Київ, площа Солом`янська, 2, прим. 04, 03035.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя:	  	С.  В.  Библів