ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року	Львів	Справа № 500/6081/24 пров. № А/857/32561/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Пліша М.А.,
суддів: Заверухи О.Б., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №500/6081/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції – Мандзій О.П., місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 31.10.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 22.07.2024 №202, Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 22.07.2024 №74- РС про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з займаної посади та призупинення військової служби, з 08.07.2024;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 на посаді гранатометника стрілецького відділенні стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , з 08.07.2024 та відновити виплату грошового забезпечення за займаною посадою з цієї дати.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, повернути позивачу.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення та дії якого оскаржуються, не надано доказів того, що до позивача доводилися заходи дисциплінарного впливу згідно спірних наказів від 22.07.2024 року.
Крім того, предметом позову є протиправні дії відповідача, які є триваючими у часі подіями, на предмет визначення їх відповідності нормам законодавства, то в даному випадку позивач має право на звернення до суду протягом всього часу, коли ці дії тривали з боку відповідача. 
Хоча законом передбачено місячний термін щодо реагування особи на рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, якщо вважає порушеними його права, свободи чи інтереси під час публічної служби, однак суд наділений правом поновити особі пропущений процесуальний строк звернення до суду, з урахуванням дії воєнного стану. Отже, повинен зумовлювати нестандартний підхід органу правосуддя до захисту прав та законних інтересів військовослужбовців, зважаючи на незначний термін його пропуску. 
З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції повернув позовну заяву з тих підстав, що оскільки позивачем у встановлений суддею строк не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст. 122 КАС України).
Згідно ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами ч.5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №202 та наказ Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №74- РС, винесені 22.07.2024.
Відтак, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, то у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 05.10.2024, що свідчить про недотримання ним встановленого ч.5 ст. 122 КАС України місячного строку на звернення до адміністративного суду.
Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення особи до суду з позовом про поновлення на військовій службі встановлено місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 10.11.2022 у справі №500/1185/21.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поряд з цим, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.10.2023 у справі №500/4332/22.
Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що наведені позивачем обґрунтування строку звернення до суду обставини не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Як зазначено в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач перебував у відпустці, яку надала йому Військова частини НОМЕР_1 , проте у зв`язку з побутовою травмою, не прибув до визначеного місця служби і в подальшому знаходився за місцем свого проживання в м. Чорткові Тернопільської області в незадовільному морально-фізіологічному стані. Про факт винесення оспорюваних наказів від 22.07.2024, позивач довідався звернувшись за правничою допомогою до адвоката Волинця С.А., і в наступному для захисту прав та законних інтересів до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
З матеріалів позову слідує, що адвокат Волинець С.А. звертався до Військової частини НОМЕР_5 з адвокатським запитом від 24.07.2024 №36 в зв`язку з досудовою підготовкою матеріалів в інтересах військовослужбовця ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, з урахуванням стану здоров`я.
На вказаний адвокатський запит, Військовою частиною НОМЕР_5 листом від 02.08.2024 №1495/1527нт повідомлено, що питання щодо скерування документів ОСОБА_1 для проходження на предмет придатності до військової служби за станом здоров`я у зв`язку з розладами психіки та іншими медичними показниками розглянуто, однак на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №74-РС від 22.07.2024 та наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по строковій частині) №202 від 22.07.2024 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та призупинено військову службу.
Водночас витяг з наказу Військової частини НОМЕР_5 №202 від 22.07.2024, винесеного на підставі наказу Військової частини НОМЕР_2 №74-РС від 22.07.2024, є додатком до вказаного листа від 02.08.2024 №1495/1527нт.
Судом вірно зазначено, що у категорії, до якої належить вказана справа, законодавець визнав строк один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Таким чином, у позивача було достатньо необхідного часу на звернення до суду, з урахуванням того, що позивач мав намір це зробити, з огляду на обізнаність про спірні накази листом від 02.08.2024 №1495/1527нт, проте цього не зробив.
Щодо доводів апелянта про те, що він перебував у відпустці, яку надала йому Військова частини НОМЕР_1 , проте у зв`язку з побутовою травмою, не прибув до визначеного місця служби і в подальшому знаходився за місцем свого проживання в м. Чорткові Тернопільської області в незадовільному морально-фізіологічному стані, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем не розкрито безпосередній зв`язок цих обставин із пропуском строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_5 №202 від 22.07.2024, Військової частини НОМЕР_2 №74- РС від 22.07.2024, адже не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Крім того, апелянтом не надав суду жодних доказів повідомлення командування про причини не прибуття на службу (законність відсутності). Процесуальна ж поведінка позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №500/6081/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	І. М. Обрізко