КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№22-ц/824/1848/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 січня 2026року  місто Київ
справа №372/1923/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1  на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 рокупро застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, постановлену під головуванням судді Висоцької Г.В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року накладено на позивача ОСОБА_1  штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908,40 грн.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позиція позивача щодо свідка ОСОБА_4 ґрунтувалася на таких обставинах: 
питання про допит свідка ОСОБА_4 не було відображено в заяві про виклик свідків від 10 липня 2023 року (т.3, а.с.185-186); 
допит цього свідка не може бути проведений у режимі відеоконференції, оскільки відповідна заява не була подана відповідачем за 5 днів до судового засідання та не надсилалася іншим сторонам, як того вимагає ч.2 ст.212 ЦПК України; 
питання про допит свідка ОСОБА_4 було реалізоване у спосіб, аналогічний до ситуації, яка мала місце під час судового засідання 08 липня 2025 року коли адвокат Старенький С.Є., помітивши свідків позивача у залі суду, заявив клопотання про їх недопит. Він мотивував це тим, що, на його думку, позивач не повідомив суд про їх виклик на підготовчому засіданні. Однак зазначене клопотання не було підтверджене під час його розгляду та стало підставою для подачі зави про відввід судді. 
Вказував, що в ситуації яка мала місце 08 липня 2025 року суддя  Висоцька Г.В. не ставила питання про недобросовісну поведінку адвоката Старенького С.Є., що давало право позивачу заявляти аналогічні клопотання які були заявлені зі сторони відповідача
Зазначав, що ОСОБА_1 піднімаючи питання про недопит свідка обґрунтовано користувався процесуальними правами і це не свідчить про недобросовісність дій позивача та не є зловживанням правом, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.
Представник відповідача   ОСОБА_2 - Старенький С.Є.  у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача ОСОБА_3 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Як вбачається з матеріалів справи та звукозапису судового засідання від 11 липня 2025 року, у судовому засіданні суду першої інстанції від 11 липня 2025 року позивач ОСОБА_6 зробив заяву про відсутність процесуальних підстав для допиту свідка з боку відповідача - ОСОБА_4 , оскільки він не бачив у матеріалах справи відповідного клопотання про допит вказаного свідка.
На питання суду, чи ознайомлювався позивач із матеріалами прави та чи бачив останній вказане клопотання, позивач ОСОБА_6 зазначив, що він не бачив клопотання про допит свідка ОСОБА_4 та він хоче переконатися, що таке клопотання було заявлено представником відповідача, щоб всі були у рівних умовах.
Представник відповідача   ОСОБА_2 - Старенький С.Є. зазначив, що ним подавалося клопотання про допит в якості свідка  ОСОБА_4 30 жовтня 2023 року.
В ході перевірки матеріалів цивільної справи судом встановлено наявність клопотання про допит свідка ОСОБА_4 від 30 жовтня 2023 року, яке містилося в томі 5 на а.с.211.
Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що недобросовісне ознайомлення позивача із матеріалами справи та як наслідок зроблена ним заява про заперечення допиту свідка ОСОБА_4 мало наслідком вжиття судом дій під час судового розгляду, спрямованих не на дослідження доказів, зокрема допит свідків, запланованих раніше, а на перевірку наявності вказаного клопотання серед матеріалів цивільної справи.
Суд першої інстанції посилався на те, що дії позивача, які полягали у зверненні до суду із заявою, яка не ґрунтувалася на належному ознайомлення із матеріалами цивільної справи є проявом недобросовісності дій позивача та вважа за необхідне застосувати до позивача захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом
Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.
Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (пункт 2 частини 1 статті 148 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Отже, згідно аналізу наведених норм права вбачається, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.45 ЦПК України). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.
З викладеного можна зробити висновок, що під зловживанням процесуальними правами розуміється цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).
Учасник справи зобов'язаний сумлінно ставитися до процесуальних обов'язків, поважати права інших учасників справи, які витрачають свій час на явку до суду, і не допускати причин затягування розгляду справи. Тобто, учасник справи має сам усвідомлювати наслідки своїх дій, не чекаючи їх оцінки судом.
З матеріалів справи встановлено, що позивач у судовому засіданні суду першої інстанції від 11 липня 2025 року зробив заяву про відсутність процесуальних підстав для допиту свідка з боку відповідача - ОСОБА_4 , оскільки він не бачив у матеріалах справи відповідного клопотання про допит вказаного свідка та вважає, що сторони мають бути у рівних умовах при розгляді справи.
Рівність учасників справи - це основоположний принцип судочинства в Україні, закріплений Конституцією, що гарантує однаковий захист прав та процесуальних можливостей для всіх осіб, незалежно від раси, статі, майнового стану, переконань чи інших ознак. Це означає відсутність привілеїв чи обмежень, право на рівний доступ до правосуддя, подання доказів та участь у засіданнях. 
Судом першої інстанції в ході перевірки матеріалів цивільної справи у період часу з 36.20 год. по 38.36 год., тобто 2 хвилини було встановлено наявність клопотання про допит свідка ОСОБА_4 від 30 жовтня 2023 року, яке містилося в томі 5 на а.с.211.
А відтак, суд першої інстанції в даному випадку забезпечивши рівність учасників справи у подачі клопотань, перевірив наявність в матеріалах справи клопотання про допит свідка зі сторони відповідача  ОСОБА_4 , що не може розцінюватися як недобросовісне ознайомлення позивача із матеріалами справи та відповідно прояв недобросовісності дій позивача під час судового розгляду.
Враховуючи, що суд першої інстанції, надаючи оцінку діям позивача, послався на обставини, які не можна віднести до зловживання процесуальними правами, відповідно склад процесуального порушення не доведений у тому обсязі, який суд вважав достатнім для застосування заходів процесуального примусу.
А відтак, ухвала Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: