ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1353/26 Справа № 180/1727/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року в цивільній справі номер 180/1727/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач тривалий час працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. 
27.08.2025 року йому первинно встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями.
У зв`язку з вказаним хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, який позивач змушений проходити, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. 
Позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 150000,00 гривень з утриманням податку та обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 гривень.
Із вказаним рішенням в частині суми відшкодування моральної шкоди та вказівки на те, що стягнення має відбуватись з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року у справі №180/1727/25, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 245000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив моральні страждання позивача.
Надані позивачем письмові докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я позивача і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.
Ухвалений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача.
Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 245000,00 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином, грошові кошти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров`я, мають бути стягнуті без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Від АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» надійшов відзив в на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди 150000,00 грн є необґрунтованим та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Інші аргументи відзиву є аналогічними доводам апеляційної скарги АТ «Марганецький ГЗК».
Із вказаним рішенням також не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 року по справі №180/1727/25 та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю позивачем тверджень і обставин на які він посилався, та з порушенням норм процесуального права i неправильним застосуванням норм матеріального права.
Судом першої інстанції не враховано те, що відповідачем виконано в повному обсязі укладений 03 липня 2025 року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г. та зареєстрований в реєстрі за №721, відповідно до якого 07.07.2025 року АТ «Марганецький ГЗК» добровільно сплатило позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідач виконує вимоги законодавчих та нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці, в тому числі Закону України «Про охорону праці», а посилання позивача є безпідставними та неправомірними.
Перелік фізичних болів та страждань позивача, які зазначені у позовній заяві, не відноситься до моральних страждань, а саме втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями бездіяльністю інших осіб.
Від позивача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мотуз О.В. надали до апеляційного суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 113, 114,116, 117). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 тривалий працював у АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 9-12).
10 липня 2025 року затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 (а.с. 13-15).
03 липня 2025 року між ОСОБА_1 та АТ «Марганецький ГЗК» було укладено нотаріально посвідчений договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого АТ «Марганецький ГЗК» сплатило позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 гривень в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди, зумовленої втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, на підтвердження чого додано платіжну інструкцію №61017 на суму 10000,00 грн (а.с. 37-38, 39).
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №74/25/1875/Р від 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% та встановлено третю групу інвалідності. Дата повторного оцінювання – 01 вересня 2026 року (а.с. 16-17зв).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в розмірі відшкодування моральної шкоди у сумі 150000,00 грн, що буде розумним та справедливим, а також з того, що відшкодувати моральну шкоду слід з утриманням обов`язкових платежів.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повній мірі.
У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Судом встановлено, ОСОБА_1 тривалий працював в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», в умовах впливу шкідливих факторів.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №74/25/1875/Р від 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% та встановлено третю групу інвалідності. Дата повторного оцінювання – 01 вересня 2026 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, з яким погоджується апеляційний суд. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість встановленого розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі 150000,00 грн, апеляційний суд виходить з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено його моральні страждання саме в розмірі 245000,00 грн. На думку суду дана сума є значно завищена та не відповідає співмірності завданої шкоди, а тому доводи позивача щодо розміру моральної шкоди є безпідставними.
Стосовно доводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди без урахування податків та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд виходить з наступного.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (частина п`ята статті 265 ЦПК України).
Отже, цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.
Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц при зміні судових рішень в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я Великою Палатою Верховного Суду не вказано в резолютивній частині про необхідність утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».
Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. 
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року №235/3143/24.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що помилковим є вирішення судом першої інстанції у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».
Наведений довід апеляційної скарги стосовно стягнення моральної шкоди без урахування податків та інших обов`язкових платежів є таким, що частково заслуговує на увагу, оскільки, як зазначене вище, податкові зобов`язання сторін судом не встановлюються, а визначені податковим законодавством України.
Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача відносно безпідставності стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що АТ «Марганецький ГЗК» сплатило позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 гривень в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди, зумовленої втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, на підтвердження чого додано платіжну інструкцію №61017 на суму 10000,00 грн.
Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 65% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки та ухвалив рішення про стягнення на користь позивача з відповідача 150000,00 грн моральної шкоди, однак місцевим судом не було взято до уваги укладений між учасниками справи договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від відповідача 10000,00 грн моральної шкоди, а тому апеляційний суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 140000,00 грн з урахування вже виплаченої суми у розмірі 10000,00 грн. 
Відтак, оскільки добровільна виплата моральної шкоди відбулась до виникнення права у позивача на відшкодування такої шкоди, тому доводи щодо відшкодування відповідачем цієї шкоди в повному обсязі є помилковими, проте, апеляційний суд вважає, що сума такого відшкодування має бути врахована при її стягненні. Отже, доводи апеляційної скарги з цього питання апеляційний суд приймає частково.
Інші, наведені в апеляційних скаргах доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції недостатньо перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до статті 376 ЦПК України в частині розміру моральної шкоди та утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» – задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року – змінити.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00190911, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 140000,00 (сто сорок тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: