Справа № 287/166/25
провадження 2/287/519/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Нижника Г.П.,
з участю секретаря судового засідання Мидловець А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Дубенчук Михайло Вікторович, до Олевської міської ради Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовною заявою до Олевської міської ради Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача. На день її смерті за місцем реєстрації та фактичного проживання разом із нею перебував батько позивача ОСОБА_3 , який відповідно до вимог закону є спадкоємцем за законом та фактично прийняв спадщину, однак не встиг оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка загальною площею 1,5234 га, що знаходиться на території Зубковицькогостаростинського округу.
У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину фактично. Крім того, об`єктивною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса стало поширення коронавірусної хвороби COVID-19 на території України, що істотно ускладнило доступ до нотаріальних послуг та реалізацію спадкових прав.
У подальшому, починаючи з 24.02.2022, внаслідок широкомасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та запровадження воєнного стану, який триває дотепер, реалізація цивільних прав, зокрема звернення до нотаріальних органів, була додатково обмежена.
Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, позивач отримав роз`яснення приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Левківської Г.С., відповідно до якого йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановлений законом строк. Також нотаріусом було роз`яснено, що поновлення строку для прийняття спадщини можливе виключно в судовому порядку шляхом звернення з позовом про встановлення додаткового строку.
Позивач вважає, що пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вимогою встановити додатковий строк для прийняття спадщини з метою реалізації свого законного права на спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 . Іншого ефективного способу захисту та реалізації спадкових прав позивач не має.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Нижнику Г.П.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явився проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність
Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.
Згідно з частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, належним чином оцінивши докази, що мають юридичне значення для правильного вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 6).
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого його батьками зазначені « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 » (свідоцтво видано російською мовою) (а.с. 7).
Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 01.11.1996 Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3–4, лицьовий та зворотний боки).
Відповідно до довідки № 1372 від 10.12.2024, виданої Зубковицькимстаростинським округом Олевської міської ради Житомирської області, встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею проживав її ОСОБА_7 (а.с. 8).
Згідно з довідкою № 1373 від 10.12.2024, виданою Зубковицьким старостинським округом Олевської міської ради Житомирської області, встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , один (а.с. 9).
Також відповідно до довідки Олевської міської ради Житомирської області від 30.05.2021 № 974 встановлено, що ОСОБА_1 здійснив поховання свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за власні кошти (а.с. 10).
Власником земельної ділянки площею 1,5234 га була ОСОБА_4 , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 328767 (а.с. 11, лицьовий та зворотний боки).
Власником земельної ділянки площею 1,6103 га, яка розташована на території Зубковицької сільської ради Олевського району Житомирської області, був ОСОБА_3 , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 897024 (а.с. 12, лицьовий та зворотний боки).
Відповідно до письмового повідомлення приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Левківської Г.С. від 30.12.2024 № 454/0116, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Також у зазначеному повідомленні роз`яснено, що строк для прийняття спадщини може бути поновлений виключно в судовому порядку шляхом звернення з позовом про встановлення додаткового строку (а.с. 13).
Крім того, з указаного роз`яснення приватного нотаріуса Левківської Г.С. від 30.12.2024 № 454/0116 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася (а.с. 13–14).
З урахуванням установлених судом фактичних обставин справи, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які підлягають правовому регулюванню нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.
Отже позивач, будучи сином спадкодавця, мав першочергове право успадкувати спадщину, яка належала його покійному батькові.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини 3 цієї ж статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Оцінюючи доводи позивача щодо постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить висновку про їх недоведеність. Так, згідно довідки № 1373 від 10.12.2024, виданою Зубковицьким старостинським округом Олевської міської ради Житомирської області, вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , один (а.с. 9).
При цьому будь-які інші належні та допустимі докази, зокрема показання свідків або письмові докази, які б підтверджували факт постійного спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, суду не надані.
Суд також зазначає, що наведені позивачем обставини щодо здійснення догляду за спадковим будинком, оброблення земельної ділянки спадкодавця, наявності у позивача оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку, а також організація та проведення поховання спадкодавця самі по собі не свідчать про факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та, відповідно, не є достатніми і належними підставами для визнання позивача таким, що прийняв спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 686/5757/23 від 26.06.2024 (провадження № 14-50цс24) звернула увагу на те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є виключно ті обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що фактично унеможливлювали для спадкоємця вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
У пунктах 49-50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду конкретизувала, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Водночас Суд чітко зазначив, що юридична необізнаність, незнання про наявність спадкового майна чи факт відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, відсутність коштів для проїзду або несприятливі погодні умови не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
Отже, єдиною підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є наявність поважних причин, тобто таких обставин, які об`єктивно та безумовно унеможливлювали вчинення спадкоємцем відповідних юридично значимих дій. Такі обставини повинні мати об`єктивний характер, існувати незалежно від суб`єктивного сприйняття спадкоємця та, з урахуванням розумності встановленого законом шестимісячного строку, тривати протягом усього цього строку або його істотної частини з такими наслідками, що унеможливлювали реалізацію права на прийняття спадщини і в решту часу.
Як убачається з позовної заяви та, причинами пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини зазначено поширення на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 введення воєнного стану.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) також зроблено висновок:
«Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою».
Хоча карантин і було запроваджено на всій території України з 12 березня 2020 року, суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, яким чином зазначені обмежувальні заходи об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Крім того, відповідно до пункту 3.5 глави 10 (Видача свідоцтв про право на спадщину) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (у редакції станом на 03.07.2021), якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
Таким чином, чинне законодавство України передбачає альтернативні та спрощені способи реалізації спадкових прав, що виключає можливість автоматичного визнання карантину поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини без доведення наявності конкретних об`єктивних перешкод.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.03.2025 у справі № 522/18483/21 (провадження № 61-8382св24).
Суд також зазначає, що обставини запровадження воєнного стану не підлягають оцінці у межах цієї справи, оскільки вони виникли після спливу шестимісячного строку, встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, за винятком випадків, прямо передбачених законом. Отже, обов`язок доказування у справі покладається на учасників процесу відповідно до обраної ними процесуальної позиції.
Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надаючи мотивовану оцінку як усім доказам у цілому, так і кожному доказу або групі однотипних доказів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені представником позивача обставини, мають суто суб`єктивний характер і не є поважними причинами у розумінні статті 1272 ЦК України та правових висновків Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, позивач не довів наявності об`єктивних та непереборних обставин, які позбавляли його можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим строк для її прийняття пропущено без поважних причин.
За таких обставин позовні вимоги представника ОСОБА_1 , адвоката Дубенчука М.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими. Досліджені у справі докази оцінені судом у сукупності, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, а встановлені обставини не дають суду правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На підставі статей 1268-1270, 1272 ЦК України, керуючись статтями 4, 5, 10, 11, ч.1 ст. 142, 200, 206, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Дубенчук Михайло Вікторович, до Олевської міської ради Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_4 виданого 01.11.1996 Коростенським МРВ УМВС України в житомирській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Представник позивача: Дубенчук Михайло Вікторович, адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Олевська міської рада, адреса: м. Олевськ, вул. Володимирська, буд. 2, Коростенського району, Житомирської області, код ЄДРПОУ 04343470.

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник