ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41614/23 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Садове товариство «Блакитна Затока», ОСОБА_12 про скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 звернулись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Садове товариство «Блакитна Затока», ОСОБА_12 , в якому просили суд:
- скасувати рішення Київської міської ради №805/1861 від 09 липня 2009 року «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 27 жовтня 2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товаристві «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва».
В обґрунтування позовних вимог вказувано про протиправність оскаржуваного рішення Київської міської ради, з огляду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 у справі №381/2544/15-а скасовано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року, яка слугувала підставою для прийняття оскаржуваного рішення, яке порушує права та законні інтереси позивачів.
Крім того, позивачі звертали увагу суду на той факт, що на момент прийняття оскаржуваного рішення вже було прийнято рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №1-9/2009, яким орган місцевого самоврядування було позбавлено право самостійно скасовувати власні рішення або вносити до них зміни.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року позов залишено без задоволення.
Суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення Київської міської ради №805/1861 від 09.07.2009 року «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товариству «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва».
На переконання суду, відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року та від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
05 вересня 2025 року представник Садового товариства «Блакитна Затока» адвокат Бородавченко І.Б. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського окружного апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі № 320/41614/23 без задоволення, а рішення Київського окружного апеляційного суду від 08 липня 2025 року - без змін; розглядати справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського окружного апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі № 320/41614/23 за участю представника Садового товариства «Блакитна затока».
05 вересня 2025 року представник Київської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі № 320/41614/23 залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду - без змін.
10 вересня 2025 року ОСОБА_12 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі №320/41614/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі №320/41614/23 без змін.
30 вересня 2025 року адвокат Волощук В.І., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , подав відповідь на вищезгадані відзиви. Просить задовольнити апеляційну скаргу; рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року по справі №320/41614/23 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивачів; викликати в судове засідання представника адвоката Волощука В.В.
Щодо клопотання представника Садового товариства «Блакитна затока» адвоката Бородавченко І.Б. та адвоката Волощука В.І., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданих клопотань, в таких не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Дослідивши клопотання сторін, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, колегія суддів дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2005 Київською міською радою було прийнято рішення, яким у ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» з постійного користування було вилучено земельну ділянку загальною площею 20,99 га, розташовану на Острові Водників у Голосіївському районі м. Києва та затверджено проект відведення земельних ділянок вилученої землі громадянам - членам Садового товариства «Блакитна затока» та передання даних земельних ділянок у власність громадянам - членам Садового товариства «Блакитна затока» і самому товариству.
Вказаним рішенням також було затверджено Додаток до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність, зокрема, перелічено осіб, яким передаються вказані земельні ділянки.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2006 за позовом ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до ОСОБА_15 та Садового товариства "Блакитна затока" було визнано незаконним рішення № 21 правління Садового товариства "Блакитна затока" від 11.07.2002 про затвердження переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність, передане до Київської міської ради для вирішення питання про безоплатну передачу у приватну власність та зобов`язано Садове товариство "Блакитна затока" Голосіївського району м. Києва прийняти та затвердити на найближчому засіданні правління, перелік громадян (що новоприйняті у відповідності до вимог Статуту садового товариства "Блакитна затока"), на розподіл земельних ділянок № 401-477, 479-499 згідно адрес садових ділянок, зазначених у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815, погодженому з Первинною профспілковою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний-судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15. для ведення колективного садівництва і Cадовому товариству "Блакитна затока" Голосіївського району земель загального користування в урочищі острову Водників у Голосіївському районі м. Києва. Зобов`язано будь-яких осіб, в тому числі фізичних та юридичних незалежно від форми підпорядкування вважати дійсним, єдиним законним та таким, на підстав якого, підлягають для розподілення між членами Садового товариства "Блакитна затока" земельні ділянки, перелік громадян на розподіл яких прийнятий та затверджений на правлінні Садового товариства "Блакитна затока", погоджений з Первинною профспілковою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний-судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі голови профспілки ОСОБА_15.
На виконання вимоги державного виконавця Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва, виданої на підставі постанови № 612/10 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-1164 від 06.07.2006 Фастівського міськрайонного суду, Садовим товариством "Блакитна затока" було прийнято та затверджено список змін до Переліку громадян на розподіл земельних ділянок № 401-477, 479-499 згідно адрес садових ділянок, зазначених у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815, погоджений з Первинною профспілковою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний-судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15., для ведення колективного садівництва.
У 2006 року ОСОБА_15 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо невнесення змін до додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 за №354/3815 "Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства "Блакитна затока" Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва і садовому товариству "Блакитна затока" Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі "Острів Водників" у частині переліку земельних ділянок, що передаються у приватну власність, та осіб, яким передаються такі ділянки;
- уважати здійсненою заміну осіб у додатку до Рішення Київської міської ради №354/3815 щодо земельних ділянок № 401-477, 479-499 згідно адрес садових ділянок, вказати осіб, визначених у Списку змін до Переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність згідно рішення Київради №354/3815, прийнятому та затвердженому рішенням правління Садового товариства "Блакитна затока" від 04.10.2006 №04/10, погодженому з Первинною профспілковою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний - судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15 ;
- зобов`язати Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації відповідно до Списку змін до Переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність згідно з рішенням Київської міської ради № 354/3815, прийнятому та затвердженому рішенням правління СТ "Блакитна затока" від 04.10.2006 № 04/10, погодженому з Первинною профспілкою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний - судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15 , оформити та видати документи членам Садового товариства "Блакитна затока" в наведеному переліку про право власності на відповідні земельні ділянки, що знаходяться на о. Водників у Голосіївському районі м. Києва.
Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 у справі №2а2266/06 позов ОСОБА_15 до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа Садове товариство «Блакитна затока» про визнання протиправного бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено (а.с.14-15). 
Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо не внесення змін до Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 за №354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність та зокрема перелічено певних осіб, яким передаються вказані ділянки.
Вирішено вважати здійсненою наступну заміну у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 за № 354/3815 про Перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність, щодо земельних ділянок №401-477, 479-499 згідно адрес садових ділянок, зазначених у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815: замість осіб, визначених у цьому додатку вказано осіб, визначених у Списку змін до Переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність згідно рішення Київради №354/3815, прийнятому та затвердженому рішенням правління Садового товариства "Блакитна затока" №04/10 від 04.10.2006, погодженому з Первинною профспілковою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний - судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15 .
Зобов`язано Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації у відповідності до Списку змін до Переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність згідно рішення Київради №354/3815, прийнятому та затвердженому рішенням правління Садового товариства "Блакитна затока" №04/10 від 04.10.2006, погодженому з Первинною профспілкою організацією ЗАТ "Київський суднобудівний - судноремонтний завод" Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15 оформити та видати документи про право власності на відповідні земельні ділянки, що знаходяться на о. Водників у Голосіївському районі м. Києва членам Садового товариства "Блакитна затока" в наведеному переліку.
На виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 у справі №2а2266/06 Київською міською радою прийнято рішення №805/1861 від 09 липня 2009 року «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 27 жовтня 2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товаристві «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва» (а.с.16-17).
17 квітня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.
21 вересня 2022 року постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 381/2544/15-а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
17 травня 2023 року Шостим апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанова набрала законної сили 17 травня 2023 року.
Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що, враховуючи висновки Верховного Суду, Шостим апеляційним адміністративним судом було двічі ініційовано перед Фастівським міськрайонним судом Київської області питання про відновлення втраченого провадження у справі №2а-2266/06 (381/2544/15-а). Проте Фастівський міськрайонний суд Київської області своїми ухвалами відмовив у відновленні втраченого провадження, зазначивши, що адміністративна справа №2а-2266/06 (381/2544/15-а) була знищена відповідно до Акта «Про відбір та знищення документів і справ, що не підлягають зберіганню» від 10.01.2012. У зв`язку з наведеним, враховуючи неможливість відновлення судового провадження у справі №2а-2266/06 (381/2544/15-а), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Суд апеляційної інстанції вказав на те, що у справі, що переглядається, суд першої інстанції, приймаючи рішення, яким зобов`язав внести зміни до Додатку рішення Київської міської ради № 354/3815 від 27.10.2005 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність визначеним у переліку особам, фактично втрутився у виключну компетенцію Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. Крім того, в судовому рішенні судом першої інстанції не надано оцінку доказам, які б свідчили, що позивач звертався до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з пропозицією/вимогою щодо внесення змін до Додатку рішення Київської міської ради № 354/3815 від 27.10.2005 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність визначеним у переліку особам, а відповідачами не було прийнято відповідних рішень, що б свідчило про допущення останніми протиправної бездіяльності. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили вказані вище обставини.
Керуючись постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі №381/2544/15-а, позивачі звернулись до Департаменту земельних ресурсів з вимогою вчинити всі необхідні дії щодо відновлення та підтвердження права власності на їхні земельні ділянки та скасування рішення Київської міської ради від 09.07.2009 №805/1861 та усіх рішень, що були прийняті на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 і тим самим відновити дію Додатка до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 №354/3815, який було прийнято разом/одночасно з цим рішенням, тобто саме в редакції 27.10.2005 або прийняти нове рішення, яким підтвердити права на визначені земельні ділянки.
У червні 2023 року на листи-звернення позивачів Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) була надана відповідь та повідомлено позивачів про те, що рішення Київської міської ради від 09.07.2009 №805/1861, яким внесено зміни до додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району міста Києва, для ведення колективного садівництва і Садовому товариству «Блакитна затока» Харківського району міста Києва земель загального користування (дороги проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі міста Києва» прийнято на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006, яке було чинним на момент прийняття відповідного рішення та є актом одноразового застосування, вичерпує свою дію фактом їхнього виконання, тому воно не може бути скасовано чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення.
Вважаючи, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, позивачі звернулись до суду з цим позовом.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частини 7 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, спір у справі виник з підстав відмови Київської міської ради скасувати власне рішення №805/1861 від 09.07.2009 року «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товариству «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва».
Відповідно до преамбули спірного рішення Київської міської ради вказано: «Відповідно до статей 35, 60, 81, 116, 118, 121, 123, 141, 149 Земельного кодексу України та рішення суду від 06.10.2006, розглянувши звернення голови Садового товариства, Київська міська рада вирішила: 
1. Внести зміни до додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року №354/3815 ««Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва і садовому товаристві «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва», а саме: викласти позиції 175-273 у наступній редакції». 
У рішенні викладений список 99-ти фізичних осіб та наданих їм у Садовому товаристві «Блакитна затока» земельних ділянок №№ 401-477, 479-499. 
Отже, наведене рішення прийнято на підставі звернення голови Садового товариства «Блакитна затока» та відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 у справі №2а2266/06, яка в подальшому двічі скасована постановами Шостого апеляційного адміністративного суду.
Суд враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі № 381/2544/15-а зобов`язань на Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію не покладено, що спростовує вимоги апелянтів про його добровільне виконання. 
Позивачі вважають, що скасування у судовому порядку правової підстави прийняття рішення Київської міської ради №805/1861 від 09.07.2009 року, має наслідком його автоматичне скасування або відповідачем, або судом.
Зокрема, позивачі стверджують про те, що вони неодноразово звертались до Київської міської ради з вимогою імплементації постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (адміністративна справа №2а-2266/06 (381/2544/15-а)), тобто повернення майнових прав на земельні ділянки до первісного стану у редакції рішення від 27.10.2005 та Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність.
Позиція відповідача зводиться до того, що рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року № 805/1861 «Про внесення змін до Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року № 354/3815» прийняте на підставі подання Садового товариства «Блакитна затока» з урахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року, яка була чинною на момент прийняття цього рішення, та є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання, воно не може бути скасовано чи змінене органом місцевого самоврядування, який видав це рішення, після його виконання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Загальні способи захисту права у публічно-правових відносинах визначені положеннями статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Виходячи зі змісту приписів частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача, а саме: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.
При цьому скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Отже, у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 814/396/17, від 18.04.2018 у справі № 810/3687/16, від 20.08.2019 у справі № 817/368/16, від 10.09.2019 у справі № 826/3785/16, від 20.05.2020 у справі № 817/57/17.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіряючи дотримання Київською міською радою наведених норм при прийнятті спірного рішення, судова колегія враховує, що станом на 2009 рік постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року була чинною та відповідно підлягала примусовому виконанню, згідно резолютивної частини.
При цьому, апеляційний суд врахував, що спірне рішення прийнято також на підставі рішення правління Садового товариства «Блакитна затока» №04/10 від 04.10.2006 року, погодженого з Первинною профспілковою організацією ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_15 , яке є чинним та у встановленому законодавством порядку не скасовано (а.с.18, 19).
З огляду на наведене, заперечення апелянтів щодо існування означеного рішення судова колегія оцінює критично. 
Вказаний список змін до переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність згідно з рішенням Київської міської ради № 354/3815 від 27.10.2005 був складений на підставі рішення № 2-1164/06 Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2006 року, та його подальшого примусового виконання.
Дані обставини встановлені Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 381/2544/15-а.
Наведене вказує на те, що Київська міська рада самостійно не визначала список змін, оскільки передумовою для прийняття оскаржуваного рішення було затвердження та погодження списків змін ініціаторами звернення за відведенням земельних ділянок, на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2006 року у справі № 2-1164/06.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Внесення змін до додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товариству «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва, що вчинені на виконання рішення Київської міської ради №805/1861 від 09.07.2009 року, підставою прийняття якого були подання Садового товариства «Блакитна затока», з урахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року, є формою реалізації владних управлінських функцій, має разовий характер, не потребує подальших дій з боку адміністративного органу та вичерпується її виконанням, що також відповідає ознакам індивідуального акта у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
У апеляційній скарзі наведено висновок про те, що до моменту скасування постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року оскаржуване рішення Київської міської ради №805/1861 від 09 липня 2009 року було законним, а після скасування - ні.
За практикою Верховного Суду, що викладена у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 2 березня 2023 року у справі № 9901/61/20 щодо питання скасування суб`єктом видання акта індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання, оскільки таке скасування дестабілізує суспільні відносини та порушує принцип правової визначеності.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 826/12543/16, а також постановах Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 1 жовтня 2019 року у справі № 826/9967/18, Суд наголосив, що ненормативні правові акти суб`єкта владних повноважень є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені таким суб`єктом після їх виконання.
Верховний Суд у постанові від 19 червня 2025 року у справі № 320/46140/24 виснував, що рішення суб`єкта владних повноважень про самостійне скасування власного рішення може відповідати ознакам "свавільного" рішення, яке ставить особу (суб`єкта приватного права) в нерівне становище та створює ситуацію незахищеності.
Така правова позиція також відповідає загальному підходу, висловленому Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп та від 16 квітня 2009 року № 7 рп/2009, за змістом яких, суб`єкти владних повноважень не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між суб`єктами владних повноважень і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Судова колегія враховує відсутність у матеріалах справи доказів виконання рішення Київської міської ради від 27.10.2005 року №354/3818 «Про передачу земельних ділянок громадянам, членам садового товариства «Блакитна затока» Харківського району м. Києва, для ведення колективного садівництва у садовому товариству «Блакитна затока» Харківського району м. Києва земель загального користування (дороги, проїзди) в урочищі «Острів Водників» у Голосіївському районі м. Києва» до прийняття оскаржуваного у цій справі рішення Київської міської ради №805/1861 від 09.07.2009 року. 
За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Також, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 620/3527/20 зазначено, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
У Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".
Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.
Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Аналізуючи поняття "інтересу" Верховний Суд, зокрема, у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17, від 14 липня 2021 року у справі №160/661/19, від 16 вересня 2021 року у справі №2-а/514/10/17, від 20 грудня 2023 року у справі № 826/16590/18 та від 20 серпня 2024 року у справі №640/5376/21 вказав, що для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
Як уже зазначалось, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:
а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її");
д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:
а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або
б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або
в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або
г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, на дату прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради №805/1861 від 09.07.2009 року, апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались правом оформлення права власності на означені земельні ділянки та останні не надали жодних доказів, що вказують на наявність у них майнових прав.
Відповідно до частини 1 статті 125 Земельного Кодексу України (у редакції від 02.07.2009 року), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
У апеляційній скарзі вказано про те, що більшість громадян зі списку сплатили вступні членські внески, виділили в натурі земельні ділянки та розпочали їх освоєння.
При цьому, рішенням Київської міської ради від 27.10.2005 № 354/3815 громадянам, членам Садового товариства «Блакитна затока», визначено у місячний термін замовити у відповідних органів документи, що посвідчують право власності на землю, які у матеріалах справи відсутні та про наявність яких апелянти не вказують.
На підставі вищенаведеного колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

І.О. Грибан