ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/11712/24 пров. № А/857/7167/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року (суддя – Дмитрук В.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/11712/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі – відповідач), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.04.2024 №907080130924 про відмову позивачу в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ; 2) зобов`язати відповідача здійснити переведення та виплату пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII з дати звернення – 18.04.2024, з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області від 16.04.2024 за №03-38/431. 
Відповідач подав відзив на адміністративний позов, у якому висловив свої заперечення проти його задоволення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.04.2024 №907080130924 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити переведення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII з дати звернення – 18.04.2024, з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.04.2024 за №03-38/431, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що дії відповідача щодо винесення рішення від 25.04.2024 №907080130924 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ – були правомірними. Так, позивач з 31.08.2004 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та до 05.11.2017 отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Тому, відповідачем прийнято рішення від 25.04.2024 №907080130924 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону №889-VIIІ, із врахуванням довідки про складові заробітної плати станом на день звернення, оскільки заявниці з 31.08.2004 була призначена та виплачувалась пенсія згідно Закону №3723-ХІІ. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 з 31.08.2004 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та до 05.11.2017 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. Згодом позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (а.с. 10). 
18.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про переведення на пенсію по віку згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (а.с.8). 
Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за принципом екстериторіальності заява від 18.04.2024 та документи позивача були направлені на розгляд до відповідача Головного управління ПФУ в м. Києві, яким було прийнято рішення від 25.04.2024 №907080130924 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ. Рішення обґрунтоване тим, що право на пенсію за нормами Закону №889-VII мають право особи яким раніше не призначалась пенсія відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу». За нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII перерахунки пенсій державним службовцям відповідно до поданих довідок на підставі оновленої зарплати не передбачені (а.с.26). 
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні (переведенні) пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII). 
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Разом з цим, відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Крім того, для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 обов`язковою умовою є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. 
Аналогічні правові висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №265/3709/17, від 19.03.2019 у справі №357/1457/17, від 15.08.2019 у справі №676/6166/17, від 01.04.2020 у справі №607/9429/17. 
З матеріалів справи видно, що 18.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на інший вид пенсії – пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII. На момент звернення із даною заявою вона отримувала пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV. 
При цьому судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що позивач працювала на посадах, віднесених до посад державних службовців, стаж роботи на державній службі понад 20 років, що підтверджується записами трудової книжки від 03.08.1973 та довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 16.04.2024 №03-38/431, виданою Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області. 
Таким чином, на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) позивач мала понад 20 років стажу державної служби. 
Крім цього, на дату звернення позивача із заявою про переведення із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця, їй виповнилося 68 років, а також загальний страховий стаж позивача становив 52 роки 11 місяців 28 днів. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані. 
Зі змісту оскаржуваного рішення видно, що підставою для відмови у переведенні на пенсію державного службовця слугувала та обставина, що позивачем вже було використане право на призначення та отримання пенсії державного службовця. 
З цього приводу, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника). Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. 
Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. 
Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. 
Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. 
Крім того, а ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, а ні стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII. 
За таких обставин, безпідставним є твердження відповідача про відсутність у позивача права на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу», а відтак оскаржуване рішення від 25.04.2024 №907080130924 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Таким чином, відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону "Про державну службу" не відповідає критеріям обґрунтованості та законності, які встановлені в ч.2 статті 2 КАС України. 
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення відповідної позовної вимоги про зобов`язання перевести позивача на пенсію державного службовця, починаючи з 18.04.2024 (з дати звернення з відповідною заявою про перехід на інший вид пенсії). 
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції у наведеній частині не спростовують і підстав для його скасування в цій частині не вбачається. 

Відносно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області від 16.04.2024 за № 03-38/431, то колегія суддів зазначає наступне. 
Апеляційний суд враховує, що спірним у досліджуваних правовідносинах є питання щодо права позивача на вибір виду пенсії, зокрема, перехід із пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII, на підставі заяви від 18.04.2024 року, а не питання щодо визначення розміру пенсії позивача з урахуванням нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. 
Між тим, як Закон №889-VІІІ, так і Закон №1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. 
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.03.2025 у справі №300/936/23 та у постанові від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24. 
Також, у вищезгаданих постановах Верховний Суд, зокрема, звертав увагу на рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17). 
Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами. 
Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення. 
Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму. 
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у також у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21. 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що подані позивачем до відповідача довідки від 16.04.2024 за №03-38/431 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, з метою нарахування (перерахунку) пенсії, видані Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за №180/30048 (далі Постанова №1-3). Вказані довідки за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови №1-3, видаються виключно для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а не для перерахунку пенсії. 
З врахуванням наведеного вище, у розглядуваній справі колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.04.2024 за №03-38/431, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області. 
Як уже було вказано апеляційним судом, питання щодо призначення та виплати позивачу пенсії не є спірними, оскільки позивачу з 31.08.2004 року уже було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", яку вона отримувала до 05.11.2017 та на час звернення до суду із цим позовом позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV. 18.04.2024 року позивач звернулася до Пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію по віку згідно Закону України "Про державну службу", яку їй уже було раніше призначено. 
Отже, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не врахував норм чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до частково помилкових висновків відносно вимог позивача зобов`язального характеру. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.04.2024 за №03-38/431, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області, – підлягає скасуванню як таке, що ухвалене судом з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним у цій частині застосування норм матеріального права, із прийняттям у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обгрунтоване. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в адміністративній справі №140/11712/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання здійснити виплату пенсії за віком з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.04.2024 за №03-38/431, виданих Управлінням державної казначейської служби України в Любешівському районі Волинської області, – і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в адміністративній справі №140/11712/24 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. М. Шевчук