ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/16378/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року (головуючий суддя Прудник С.В.)
в адміністративній справі №160/16378/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідач-2) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 04.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідач-2), в якій просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, скасувавши рішення про відмову в призначенні пенсії №045750031164 від 12.02.2025 та не врахуванні в фактичному подвійному розмірі стаж роботи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дати звернення, а саме: з 05.02.2025, на підставі ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. 
В обґрунтування позову зазначено, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач мала необхідний стаж роботи на посаді за Списком №2 та досягла необхідного пенсійного віку, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а отже відповідає всім вимогам законодавства щодо виходу на пенсію на пільгових умовах. Натомість відповідач, при наявності двох одночасно діючих законів, які регулюють однакові правовідносини, але містять для позивача різні правила призначення пенсії за Списком №2 стосовно параметру вікового цензу, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії замість застосування підходу, який найбільш сприятливий для заявника (позивача), застосував менш сприятливе право та порушив легітимні очікування позивача чим також порушив принципи верховенства права та норми Конституції України. На думку позивача, вона має право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. Крім того, ПФУ безпідставно та протиправно не зараховано до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії №045750031164 від 12.02.2025 та не врахуванні в фактичному подвійному розмірі стаж роботи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2025 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугував висновок пенсійного органу про відсутність у Позивачки досягнення пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ГУ. Зауважив, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення про відмову в призначенні пенсії №045750031164 від 12.02.2025 та не врахуванні в фактичному подвійному розмірі стаж роботи є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах необхідно зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В обгрунтування апеляційної скарги серед іншого вказує, що оскільки спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, яке прийняте у формі рішення від 12.02.2025 №045750031164, складене відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, то, відповідно, повторний розгляд заяви Позивача від 05.02.2025 повинен здійснити той суб`єкт владних повноважень, яким було прийнято оскаржуване рішення. Проте суд першої інстанції зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2025 року за Списком № 2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду, в якій за принципом екстериторіальності не приймав участі Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, надавши при цьому всі необхідні документи.
Документи про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 були розглянуті за методом екстериторіальністю Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. 
Розглянувши документи ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №2 № 045750031164 від 12.02.2025.
Зазначене рішення вмотивовано тим, що відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через не досягнення заявницею пенсійного віку (55 років).
На адвокатський запит Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь від 27.05.2025 № 0400-010307-8/101496 в якій зазначено: «…За результатом розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято рішення від 12.02.2025, №..045750031164 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з детальним роз`ясненням причини відмови....».
Позивач вважає протиправним рішення відповідача-2 № 045750031164 від 12.02.2025 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №2.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
03.10.2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII , що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, народжених до 31 березня 1969 року - після досягнення 54 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: 
на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). 
Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то наявні підстави для висновку, що вони явно суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року за результатами апеляційного розгляду зразкової справи №360/3611/20, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (ч.3 ст.291 КАС України).
Матеріалами справи підтверджується, що на час звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії, позивач досягла необхідного визначеного пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, що не заперечується пенсійним органом.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу ПФУ не застосувало підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахувало висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року №1-р/2020.
Щодо відмови у зарахуванні до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025.
Пенсійним органом обчислено стаж роботи ОСОБА_1 та визначено, що загальний страховий стаж роботи Позивачки на дату звернення із заявою про призначення пенсії становив 40 років 05 місяців 17 днів, а спеціальний стаж роботи за списком №2 - 40 років 02 місяці 21 день.
Стаж роботи позивача підтверджений належним чином оформленими: трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , копіями відомостей про проведення атестації робочих місць, довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, тощо.
Зазначені документи були надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, розглянуто пенсійним органом, на їх підставі обчислено стаж роботи ОСОБА_1 , зауваження щодо оформлення цих документів у пенсійного органу - відсутні.
Здійснені перевірки пільгових довідок, що були оформлені актами перевірок, пільговий стаж був підтверджений та питань щодо підстав атестації робочих місць не виникло у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Разом з цим, як слідує зі змісту рішення № 045750031164 від 12.02.2025, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугував висновок пенсійного органу про відсутність у Позивачки досягнення пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ГУ.
Так, пенсійний орган зазначив, що необхідною умовою для призначення Позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV є досягнення 55 років.
На адвокатський запит Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь від 27.05.2025 № 0400-010307-8/101496, та надано розрахунок стажу ОСОБА_1 .
Як вбачається з розрахунку стажу період роботи ОСОБА_1 зараховано в подвійному розмірі з 23.08.1993 по 31.12.2003 рр.
Згідно трудової книжки позивачка працювала на роботах віднесених до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме:
- з 23.08.1993 по теперішній час - палатна медична сестра по безпосередньому обслуговуванню психічно хворих КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР.
Відповідно до довідки №16 від 23.01.2025 виданою КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР та Індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру застрахованих осіб (довідка ОК-5) ОСОБА_1 працювала в умовах, що дають право на зарахування стажу у подвійному розмірі.
Відповідно до пп. 2 п. 2.1 постанови Правління пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.
Згідно п. 20 вказаної Постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. 
У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже з 23.08.1993 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 працює медичною сестрою в психіатричній лікарні, що дає право на зарахування даного періоду роботи у подвійному обліку.
Відповідно до вимог п.4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Необхідно зауважити, що редакція ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. 
При цьому стаття 24 Закону № 1058-ІV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. 
Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення про відмову в призначенні пенсії №045750031164 від 12.02.2025 та не врахуванні в фактичному подвійному розмірі стаж роботи є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачеві пенсії за віком, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як вказав суд першої інстанції.
Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024р. у справі №460/17257/23, від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22, висновки викладені в яких підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Однак, вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Відтак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року слід скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідача-1) зарахувати до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025 та в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2025 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду – та в цій частині відмовити в задоволенні позову, оскільки такий обов`язок має бути покладено безпосередньо на відповідача-2, що прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, слід зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідача-2) (а не Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) зарахувати до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2025 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року – залишити без змін.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Водночас, в частині задоволених вимог до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення суду першої інстанції слід скасувати та в цій частині (до відповідача-1) - відмовити в задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи. 
Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для часткового його скасування.
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року – скасувати в частині задоволених вимог до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та в цій частині відмовити в задоволенні позову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області:
- зарахувати до стажу в подвійному фактичному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” період роботи з 01.01.2004 по 05.02.2025. 
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2025 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 13.01.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко