ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46696/25                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                  Оксененка О.М.,
суддів:                                                        Кузьменка В.В.,
                                                             Штульман І.В.,

При секретарі:                                     Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за заявою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паріматч» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, -

В С Т А Н О В И В :

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до Київського окружного адміністративного суду з заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паріматч», в якій просило: зупинити видаткові операції на рахунках платника податків.
Заява обґрунтована тим, що у заявника наявні підстави відповідно до законодавства щодо опису майна платника податку у податкову заставу, а саме наявність податкового боргу, що підтверджується відповідними доказами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі №320/46696/25 за заявою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паріматч» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким справу № 320/46696/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскільки предметом спору у справі № 320/46696/25 є виключно питання взаємопов`язані з зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов`язання такого платника виконати законні вимоги податкового керуючого, а справа № 320/19912/23 - не має відношення до предмету спору у межах поточної справи, що в свою чергу унеможливлює наявність спору про право між податковим органом та ТОВ «Паріматч».
Як наслідок, суд першої інстанції не всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази дійшов до необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, за заявою Міжрегіонального управління про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків в рамках ст. 283 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що у ТОВ «Паріматч» відсутній податковий борг з єдиного податку, та на даний час наявний спір про скасування податкової вимоги, зобов`язання здійснити залік податкового зобов`язання з єдиного податку з переплатою з ПДФО, що розглядається у межах справи №320/19912/23.
Зазначене підтверджує існування спору(ів) про право в цих правовідносинах, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у частині першій статті 283 КАС України.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звернення до суду за ТОВ «Паріматч» обліковувався податковий борг на загальну суму 11  572  795,37 грн: з єдиного податку з юридичних осіб на суму 11  567  959,04 грн та податку на доходи отриманні від букмекерської діяльності на суму 4  825,90 грн та азартних ігор та за адміністративні штрафні санкції на суму 0,43 грн.
13 квітня 2023 року уповноваженою особою ГУ ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу № 0008207-1303-2615 на суму 47  335  139,47 грн.
Того ж дня, 13.04.2023 контролюючим органом, в порядку  статті 89 Податкового кодексу України, прийнято рішення № 0008207-1303-2615 про опис майна, що перебуває у власності платника податків ТОВ «Паріматч», у податкову заставу.
При цьому, вказана податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу були оскаржені відповідачем до суду у межах справи № 320/19912/23.
Надалі, листом про надання активів від 04.09.2025 № 9591/6/31-00-13-02-06 Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків просила надати ТОВ «Паріматч» перелік ліквідного, а також залишкову балансову вартість, який відповідає сумі податкового боргу, з метою складання акту опису майна.
Додатково, Центральним МУ ДПС по роботі з ВПП 04.09.2025 № 9594/6/31-13-01- 06  було направлено відповідачу термінову телеграму з попередженням, що податковим керуючим Наталією Гурін 16.09.2025 об 11:00 хв. буде здійснено виїзд на податкову адресу ТОВ «Паріматч». 
Втім, 16 вересня 2025 року податковим керуючим складено акт про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим №8/31-00-13-01.
З огляду на вищевикладене, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до суду, з метою застосування до платника такого засобу примусу, як зупинення видаткових операцій на розрахункових рахунках.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах існує спір про право, враховуючи, що ТОВ «Паріматч» заперечує існування податкового боргу, а складені документи про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим зумовили звернення заявника із заявою про зупинення видаткових операцій, втім ТОВ «Паріматч» вчиняє дії, направлені на відновлення порушеного права.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті  100.11 статті 100  цього  Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно з частиною третьою статті 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Пунктом 89.4 статті 89 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов`язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.
Зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов`язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, небанківським надавачам платіжних послуг, емітентам електронних грошей, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.
У свою чергу, суд зазначає, що особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів визначені  статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами пункту 1 частини першої статті 283 КАС України встановлено, що провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої  статті 283 КАС України  суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Приписи вказаної норми є імперативними та зобов`язують суд у разі встановлення факту наявності спору про право відмовляти у прийнятті відповідного подання. Проте, наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено також і після відкриття провадження у справі за відповідним поданням.
Слід зазначити, що КАС України не виокремив конкретних заяв з переліку, який міститься у частині першій  статті 283 КАС України, у яких може виникати спір про право, як і не встановив розуміння такого поняття.
Застосовуючи формальний підхід, під «спором про право» у значенні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України, слід розуміти і наявність у особи приватного права заперечень щодо підставності застосування повноважень органом доходів і зборів, які об`єктивуються у законних способах захисту власних прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
Наявний між платником податків і контролюючим органом спір про право у розумінні пункту 2 частини четвертої  статті 283 КАС України  повинен характеризуватися не лише розбіжністю позицій з питань права, а й зовнішнім вираженням таких суперечностей у спосіб, встановлений законодавством. З огляду на викладене такий спір про право слід розглядати в сутнісному (матеріальному) та процедурному (формальному) аспектах.
Так, сутнісний аспект спору про право полягає у наявності незгоди платника податків з рішеннями/діями/бездіяльністю контролюючого органу, які слугували передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, передбачених у  статті 283 КАС України.
Процедурний же аспект відображає використання платником податків будь-якого встановленого законодавством механізму для вираження такого спору або вчинення об`єктивно необхідних дій, спрямованих на усунення передумов звернення із відповідною заявою.
Підсумовуючи наведене слід зазначити, що спір про право в контексті  статті 283 КАС України  має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою (передумовою) для виникнення обставин для внесення відповідного подання. 
При цьому, КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди, як підстави для висновку про існування спору про право. 
Таким чином, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Адже така незгода має втілюватися у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 300/6849/23.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у м. Києві складено податкову вимогу форми від 13.04.2023 за № 0008207-1303-2615, яка 24.04.2023 вручена уповноваженій особі відповідача.
Того ж дня, 13.04.2023, уповноваженою особою ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення за № 0008207-1303-2615 про опис майна у податкову заставу.
Отже, підставами для звернення позивача до відповідача з вимогою про надання перелік ліквідного, а також залишкову балансову вартість, який відповідає сумі податкового боргу та як наслідок, складання акта про перешкоджання платника податків виконанню повноважень податковим керуючим, була наявність податкового боргу згідно податкової вимоги форми від 13.04.2023 за № 0008207-1303-2615 та рішення від 13.04.2023 за № 0008207-1303-2615 про опис майна у податкову заставу.
Водночас, як вірно відзначено судом першої інстанції, вказана вимога та рішення оскаржуються ТОВ «Паріматч» в межах справи №320/19912/23.
Враховуючи, що предметом спору у справі № 320/46696/25 є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків ТОВ Паріматч» та виходячи із системного аналізу положень  статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, у спірних правовідносинах наявний спір про право.
Одночасно слід звернути увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлений особливий порядок розгляду заяв про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, який передбачає, що суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.
Водночас, існування у спірних правовідносинах спору про право виключає можливість розгляду заяви контролюючого органу у порядку, встановленому статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України.
У частині, що неврегульована статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні дії суду під час розгляду таких заяв визначаються загальними нормами  Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Разом з цим, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.03.2018 у справі №808/2623/17 (касаційне провадження №К/9901/31039/18) колегія суддів зазначила, що наявність спору про право суд може виявити як до, так і після відкриття провадження у справі за поданням контролюючого органу.
У разі виявлення наявності спору про право після відкриття провадження у справі за відповідним поданням, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої  статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, що діяла станом на дату прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій), який кореспондується з пунктом 1 частини першої  статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року), оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за поданням контролюючого органу. При цьому закриття провадження у справі за поданням контролюючого органу не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.
Таким чином, у цій постанові колегія суддів Касаційного адміністративного суду підтвердила висновок про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 частини першої ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України  (редакція, яка діяла до 15 грудня 2017 року) з огляду на неможливість розгляду подання контролюючого органу у даній справі в порядку окремого виду адміністративного провадження за наявності спору про право між сторонами у цій справі.
Оскільки статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України  не визначені процесуальні дії суду, коли на стадії судового розгляду заяви про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків виявилось, що між сторонами існує спір про право, тому суд за аналогією закону застосовує такі ж процесуальні наслідки, що передбачені пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, для стадії судового розгляду справи, а саме, закриває провадження у справі за зверненням органів доходів і зборів.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.   229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          В.В. Кузьменко

                                                                                            І.В. Штульман