ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" листопада 2025 р.                                                          Справа №914/766/25
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                             Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від прокурора: Місінська М.А.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Василечко А.В., ордер серії АО №1170232;

розглянув апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», б/н від 26.08.2025
на рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025, суддя Березяк Н.Є., м.Львів, повний текст рішення складено 06.08.2025
у справі №914/766/25
за позовом першого заступника Золочівської окружної прокуратури 
в інтересах держави в особі позивача Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області, с. Заболотці Львівської області,
до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Ужгород,
за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів,
про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища у розмірі 352 986,10 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Перший заступник Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища у розмірі 352 986,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані бездіяльністю відповідача шляхом незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбулась незаконна вирубка лісових насаджень.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 352 986,10 грн.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Львівської обласної прокуратури 4 235,83 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано наявністю усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для стягнення збитків в порядку ст.1166 Цивільного кодексу України.
Щодо представництва прокурором інтересів держави суд зазначає, що уповноважений орган — Заболотцівська сільська рада — не здійснила належного захисту інтересів держави, оскільки не звернулася до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди. Така бездіяльність відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України є підставою для вступу прокурора у справу. Прокурор обґрунтував наявність порушення інтересів держави, встановив відсутність належних дій органу та дотримав передбаченої законом процедури звернення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачем в обґрунтування позову не було вказано, які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача, як і не було конкретизовано, які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, а також доказів невчинення таких дій відповідачем до суду не надано. Вважає, що лісові господарства несуть відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог ведення лісового господарства. 
Апелянт вказує, що матеріалами справи (рапортом помічника чергового ВнП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 13.02.2023 року; листом директора філії «Бродівське лісове господарство» № 48 від 14.02.2023 року; актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства 13.02.2023 року) підтверджується, що саме посадові особи відповідача виявили та у встановленому законом порядку повідомили правоохоронні органи стосовно факту вчинення порушення природоохоронного законодавства у вигляді здійснення незаконної рубки дерева. Це, на думку апелянта підтверджує, що посадові особи філії ДП «Ліси України» добросовісно та належним чином виконували покладені на них обов`язки щодо контролю за збереженням лісів.
Також апелянт вказує про те, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, заподіювача шкоди протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Вважає, що у діях відповідача такого елементу цивільного правопорушення як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок із спірними збитками, не доведено, що виключає можливість задоволення позову у цій справі.
Також зазначає, що матеріалами справи дійсний розмір збитків на підставі допустимих доказів не доведено. Висновок експерта суперечить положенням Закону України «Про судову експертизу». Скаржник стверджує, що оскаржуваним рішенням невірно визначено позивача по справі та порядок і спосіб виконання рішення суду. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 по справі № 914/766/25 скасувати, та прийняти нове, яким в задоволені позову відмовити.
Прокурор у своїх поясненнях на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що підставою позову є недотримання відповідачем правил лісокористування. Вказує на те, що у цій справі визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, яким завдано збитки внаслідок незаконної рубки дерев невстановленими особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу. Вважає, що у вказаній справі доведеним є склад цивільного правопорушення, оскільки відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши самовільну рубку лісу та заподіявши цим самим шкоду державному лісовому фонду. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 по справі № 914/766/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025 справу № 914/766/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», б/н від 26.08.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 у справі №914/766/25 залишено без руху, скаржнику рекомендовано усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору в розмірі 6 353,75 грн. за подання апеляційної скарги та подання суду належних доказів сплати й зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в розмірі 6 353,75 грн.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», б/н від 26.08.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 у справі №914/766/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 розгляд справи №914/766/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.11.2025 об 11 год. 15 хв.
Ухвалою від 17.11.2025 задоволено заяву представника відповідача Василечка А.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
У судове засідання 19.11.2025 з`явилися представник прокурора та представник відповідача, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
У судовому засіданні суд заслухав міркування представника прокурора та представника відповідача щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності позивача, який в судове засідання не з`явився, які не заперечили проти розгляду справи за відсутності позивача.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив суд задоволити її.
Представник прокурора, заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
Золочівською окружною прокуратурою Львівської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12023141160000050 від 14.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, за фактом незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі по тексту філія «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України»), заповідне урочище «Заболотцівське».
Відповідно до акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 13.02.2023, складеного інженером охорони і захисту лісу філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», за участі інших працівників філії, незаконною рубкою одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», заподіяно шкоду у розмірі 352 986 грн.
Згідно із розрахунком розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок вчинення незаконної рубки одного дерева у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», обчисленим 26.04.2023 Державною екологічною інспекцією у Львівській області у відповідності до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», заподіяно шкоду у розмірі 352 986 грн.
Окрім того, постановою слідчого СВ ВП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 06.10.2023 призначено судову інженерно-екологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області, зокрема, указаною постановою на вирішення експерта поставлено питання про те, яка сума шкоди заподіяна державі в результаті незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське».
На виконання постанови слідчого СВ ВП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 06.10.2023, експертом Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області при проведенні розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу, в якості вихідних даних щодо кількості, якісного стану, породного складу та діаметру зрубаних дерев, використано: акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 13.02.2023 складеного інженером охорони і захисту лісу філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», за участі інших працівників філії, та розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок вчинення незаконної рубки одного дерева у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», обчислений 26.04.2023 старшим держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Львівській області.
Так, за результатами інженерно-екологічної експертизи проведеної експертом Львівського НДЕКЦ МВС України у Львівській області у кримінальному провадженні № 12023141160000050 від 14.02.2023, останнім складено висновок експерта № СЕ-19/114-23/19792-ФХЕД від 13.03.2024, відповідно до якого проведення рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», з недотриманням вимог природоохоронного законодавства підтверджується та розмір шкоди, заподіяної рубкою, проведеною всупереч діючим вимогам у галузі лісоохоронного законодавства, становить 352 986,10 грн.
Таким чином, з урахуванням вказаного висновку експерта, внаслідок вчинення невстановленими особами незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду у розмірі 352 986,10 грн.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003, утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі по тексту ДСГП «Ліси України») (код ЄДРПОУ 44768034) та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 323140574 від 16.02.2023 встановлено, що земельна ділянка указаного кварталу та виділу зазначеного лісництва зареєстрована у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 4620386300:06:003:0014 та перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України».
Крім того, перебування земельної ділянки з указаним кадастровим номером у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 416884721 від 07.03.2025 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4620386300:06:003:0014.
У складі ДСГП «Ліси України» діяла філія «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України».
Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023141160000050 від 14.02.2023, осіб, які здійснили незаконну рубку одного дерева породи «дуб звичайний» не встановлено, тому з урахуванням викладеного, у зв`язку із невиконанням покладених обов`язків та допущенням незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 352 986,10 грн. На думку прокурора, вказана шкода має бути відшкодована постійним лісокористувачем ДСГП «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України». Беручи до уваги припинення філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», шкода має бути відшкодована постійним лісокористувачем ДСГП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс».
Відповідно до п. 3.2.2 Статуту ДСГП «Ліси України», основними напрямами діяльності ДСГП «Ліси України є, зокрема, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.
Як уже зазначалось, земельна ділянка у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», належить ДСГП «Ліси України» на праві постійного користування, а тому правозаступник ДСГП «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України» - ДСГП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» є постійними лісокористувачами, якими в порушення вимог ст.ст. 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, Статуту ДСГП «Ліси України», Положення про філію не забезпечили охорону і збереження лісових насаджень, тобто допустили протиправну бездіяльність, наслідком якої відбулась незаконна рубка невстановленими особами одного дерева породи «дуб звичайний».
Ураховуючи зазначене, на думку прокурора, відповідач допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконної рубки на підвідомчій їй території земель лісового фонду, діяла неправомірно, що призвело до незаконної рубки невстановленими особами одного дерева породи «дуб звичайний», тому ДСГП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» притягуються до відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, тобто до відшкодування шкоди у розмірі 352 986,10 грн.
Судами встановлено, що згідно із інформацією Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 03.03.2025 встановлено, що за матеріалами базового лісовпорядкування 2020 року, відповідно до поквартальних підсумків квартал 94 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України» відноситься до Заболотцівської сільської територіальної громади.
Як зазначає прокурор, Заболотцівською сільською радою Золочівського району Львівської області належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів територіальної громади не вжито.
З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у вказаних правовідносинах, Золочівською окружною прокуратурою Львівської області у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено до Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області запит № 14.54/05-39-1049ВИХ-25 від 03.03.2025, у якому звернуто увагу на факт порушення невстановленими особами законодавства про охорону навколишнього природного середовища у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», та відсутності відомостей щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 352 986,10 грн.
Разом з цим, згідно інформації Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області № 02-21-3/265 від 05.03.2025, сільська рада до суду з позовною заявою про стягнення з ДСГП «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України» шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 352 986,10 грн не зверталась у зв`язку з браком коштів на плату судового збору та відсутності необхідних матеріалів.
Також, Заболотцівською сільською радою Золочівського району Львівської області у вказаній інформації повідомлено до окружної прокуратури про те, що у разі подання Золочівською окружною прокуратурою Львівської області відповідного позову в інтересах держави в особі сільської ради, останній буде підтримано.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  окружною прокуратурою на адресу Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області надіслано повідомлення від 12.03.2025 за № 14.54/05-39- 1201ВИХ-25 про звернення прокурора до суду із даною позовною заявою.
Відтак, наведені обставили зумовили звернення Золочівської окружної прокуратури Львівської області, в інтересах держави в особі, позивача: Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області з позовом стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (правонаступник Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство») грошових коштів за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 352 986, 10 грн.
Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Предметом позову є стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища у розмірі 352 986,10 грн. 
Відповідно до ч.1ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За приписами ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно зі статтею 1 Лісового кодексу України  ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Положеннями ст.63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
За приписами п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до п. 3.2.2 Статуту ДСГП «Ліси України», основними напрямами діяльності ДСГП «Ліси України є, зокрема, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.
Основними видами статутної діяльності підприємства є, зокрема охорона і захист лісів від самовільних рубок, лісових пожеж та засмічення, боротьба зі шкідниками та хворобами лісу. Здійснення протипожежних заходів, охорона навколишнього природного середовища, збереження природно-заповідного фонду, спеціальне використання лісових ресурсів та інше.
Відповідно до ст.86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
За змістом п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст.107 Лісового кодексу України).
Відповідно до статті  16 Лісового кодексу України  право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. 
За приписами частини 1, 3 статті 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
У п.1 ч.2 ст.19 та ч.1, ч.5 ст.86, ст.90 Лісового кодексу України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.
Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному кодексу України.
У той же час, статтею 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатись згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Основним елементом правового статусу земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч.1 ст.164 ЗК України).
З огляду на це, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням (правова позиція ВСУ з постанови від 27.01.2015, справа№21-570а14).
Статтею 45 ЛК України передбачено, що лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Відповідно до ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
З огляду на це, а також раніше викладене, земельна ділянка у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», належить ДСГП «Ліси України» на праві постійного користування, а тому правонаступник ДСГП «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України» є постійними лісокористувачами, якими в порушення вимог ст.ст. 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, Статуту ДСГП «Ліси України», Положення про філію не забезпечили охорону і збереження лісових насаджень, тобто допустили протиправну бездіяльність, наслідком якої відбулась незаконна рубка невстановленими особами одного дерева породи «дуб звичайний».
Наказом № 2340 від 31.12.2024 ДСГП «Ліси України» затвердило передавальний акт філії «Бродівське лісове господарство», що координується Карпатським лісовим офісом.
Отже, Відповідач є постійним лісокористувачем ділянки лісу як правонаступник ДП «Бродівське лісове господарство», а тому відповідальність за зобов`язанння щодо вжиття заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, у тому числі від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладаються на нього.
Враховуючи норми вищезазначеного законодавства та положення ст.ст. 105, 107 ЛК України, ст.ст. 68, 69 Закону, філія «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконної рубки на підвідомчій їй території земель лісового фонду, діяла неправомірно, що призвело до незаконної рубки невстановленими особами одного дерева породи «дуб звичайний», тому відповідач притягується до відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, тобто до відшкодування шкоди у розмірі 352 986,10 грн. (правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 927/1096/16, від 24.04.2018 у справі № 910/6277/16, від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 20.12.2018 у справі № 924/12/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
Отже, з огляду на наведені вимоги законодавства, судову практику, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків.
Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) третіми (невстановленими) особами.
Аналогічні висновки КГС/ВС при розгляді цієї категорії справ містяться й у постановах від 23.08.2018 справа №917/1261/17, від 20.09.2018 справа №909/495/17, від 07.06.2019 справа №914/1960/17 та у постанові ОП КГС/ВС від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 19, 63, 64, 105, 107 ЛК України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15.02.2018 (справа №927/1096/16), від 20.02.2020 (справа № 920/1106/17) та інших вказав, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Вищевказана позиція у справах даної категорії, ще раз підтверджена у постанові КГС/ВС від 24.02.2021 у справі №906/366/20, в якій Верховний Суд вчергове зазначив, що визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.
Як встановлено судом, Золочівською окружною прокуратурою Львівської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12023141160000050 від 14.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, за фактом незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі по тексту філія «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України»), заповідне урочище «Заболотцівське».
Відповідно до акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 13.02.2023, складеного інженером охорони і захисту лісу філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», за участі інших працівників філії, незаконною рубкою одного дерева породи «дуб звичайний» у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», заподіяно шкоду у розмірі 352 986 грн.
У п.88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно вимог частини другої ст.19, ст.63  і  86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2018 року та 19 вересня 2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.
Згідно із розрахунком розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок вчинення незаконної рубки одного дерева у кварталі 94 виділ 5 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», заповідне урочище «Заболотцівське», обчисленим 26.04.2023 Державною екологічною інспекцією у Львівській області у відповідності до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», заподіяно шкоду у розмірі 352 986 грн.
Суд зазначає, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Так, за приписами ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних контрольних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
За приписами ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції Інспекції належить здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.
Відповідно до вимог ч.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Особу, яка здійснила незаконні порубки дерев у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено, тому збитки завдані інтересам держави мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем правонаступником Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Стосовно аргументів скаржника про те, що висновок експерта суперечить положенням Закону України «Про судову експертизу», апеляційний господарський суд зазначає наступне.
За приписами частини 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими  статтею 86  цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
З аналізу матеріалів справи суд встановив, що Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено експертизу згідно з постановою від 06.10.2023 року слідчого СВ ВП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про призначення експертизи в межах кримінального провадження, відкритого через незаконну рубку дерева у кварталі 94 виділу 5 Заболотцівського лісництва.
За результатами проведеної експертизи Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було надано висновок експерта № СЕ-19/114-23/19792-ФХЕД від 13.03.2024, копія якого долучена до матеріалів даної справи та яка була проведена на підставі постанови органу досудового слідства від 06.10.2023 з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, відкритого через незаконну рубку дерева у кварталі 94 виділу 5 Заболотцівського лісництва.
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №477/2330/18.
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах висновки судових експертиз, які було проведено в межах провадження з іншої справи (постанови Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №910/6720/22, від 23.05.2023 у справі №914/1883/22, від 04.07.2019 у справі №922/101/16, від 13.02.2019 у справі №913/112/18).
У висновку № СЕ-19/114-23/19792-ФХЕД від 13.03.2024 зазначено, що судовий експерт Артишко М.В. попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відому без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У вказаному висновку надано відповіді на питання, поставлені слідчим СВ ВП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області. 
Тобто, судовий експерт надав свій висновок у порядку та межах, передбачених законодавством, а тому доводи скаржника про те, що висновок експерта суперечить положенням законодавства є безпідставними.
Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому, сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу тощо (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 та від 05.03.2024 у справі №910/3374/23).
У постанові від 19.11.2019 у справі №918/204/18 Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи скаржника щодо неналежності та недопустимості доказу висновку експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, зазначивши, що належним чином засвідчена копія висновку експерта була отримана судом на підставі ухвали безпосередньо від слідчого відділу поліції, й оцінка цьому висновку була надана судами з урахуванням положень процесуального законодавства, зокрема, статей 76 - 79 ГПК України.
Узагальнюючи висновки щодо прийняття копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження, Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №910/3374/23 вказав наступне:
- висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження на виконання рішення органу досудового розслідування, є допустимим письмовим доказом у справі, за умови, що експерт є атестованим і попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- копія висновку експерта має бути належним чином засвідчена;
- для прийняття копії висновку експерта не потрібно окремого дозволу слідчого чи вироку суду у кримінальному провадженні;
- цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює копію висновку експерта у сукупності з іншими доказами у справі;
- сторони мають право надати суду докази на спростування висновку експерта, клопотати про виклик експерта до суду; про призначення додаткової або повторної експертизи тощо.
Враховуючи вищевикладене, експертиза у цьому випадку проведена на основі матеріалів кримінального провадження №12023141160000050, у тому числі акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 13.02.2023, складеного інженером охорони і захисту лісу філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», за участі інших працівників філії.
Окрім того, у висновку експертизи враховано розрахунок розміру шкоди заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки одного дерева породи «дуб звичайний» від 26.04.2025 в кварталі 94 виділу 5 Заболотцівського лісництва заповідне урочище «Заболотцівське» філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», який надійшов із Державної екологічної інспекції у Львівській області.
Отже, висновок експерта узгоджується з іншими доказами у справі, не суперечить їм та оцінений апеляційним судом в сукупності.
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта № СЕ-19/114-23/19792-ФХЕД від 13.03.2024. Враховуючи наведене, зазначений висновок підлягає прийняттю та оцінці апеляційним судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
Щодо доводів апелянта про те, що оскаржуваним рішенням невірно визначено позивача у справі та спосіб виконання рішення суду апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. 
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси.
Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовних заяв про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища ґрунтується на приписах ст. ст. 13, 142, 145 Конституції України, ст. ст. 15, 19, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 
Згідно із п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. 
Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Згідно із ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч. 3 п. 7 ст. 29, ч. 1 п. 4 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної рубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних міських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.
Відповідно до частини 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
У справі № 914/766/25 прокурор звернувся до господарського суду з позовом в інтересах Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області, яка виступає позивачем у цій справі, оскільки предметом позовних вимог є стягнення з відовідача шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерева у кварталі 94 виділу 5 Заболотцівського лісництва.
При цьому, як вже зазначалось, територія кв. 25 вид. 6 Заболотцівського лісництва філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України» (у межах якого виявлено факти незаконної порубки деревини), перебувала в адміністративно-територіальних межах Заболотцівської селищної ради Золочівського району.
Таким чином, аргументи скаржника стосовно невірного визначення позивача у справі та способу виконання судового рішення не знайшли свого підтвердження.
На підставі наведених норм лісового, земельного, цивільного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати державі невідшкодовану шкоду заподіяну внаслідок допущеної ним бездіяльності щодо незабезпечення заходів з охорони лісу збитки в сумі 352 986, 10 грн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її об`єктивним наслідком - заподіяною шкодою.
Оскільки у спорах про відшкодування шкоди вина відповідача презюмується, тому саме відповідач мав довести відсутність його вини у заподіянні шкоди.
Враховуючи викладене, а також те, що під час вирішення даного спору судом встановлено факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та встановлено наявність усіх чотирьох елементів складу господарського правопорушення, необхідних для стягнення збитків в порядку ст.1166 Цивільного кодексу України, суди дійшли висновку, що позовні вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев у загальній сумі 352 986,10 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ :
апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», б/н від 26.08.2025- залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2025 у справі №914/766/25–залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2025.

Головуючий суддя                                                                                Бойко С. М.

Судді                                                                                                    Бонк Т.Б.

                                                                                                              Якімець Г.Г.