ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 січня 2026 року 	Справа № 280/9957/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
12 листопада 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відмову в перерахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.10.2025 №932340133891, яким відмовлено у переведенні позивачки, з одного виду пенсії на інший;
зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби позивачки період роботи 09.02.1993 року по 09.01.2007 рік в органах державної податкової служби, та з 09.01.2007 року по 31.03.2015 рік - в Управлінні фінансів Миронівської районної державної адміністрації;
зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію державного службовця за віком та здійснити їй нарахування та виплату пенсії державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 16.09.2025 року №60/30-210 та довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було кваліфіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 16.09.2029 року №60/30-211, виданих Білоцерківською РДА у Київській області.
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона у встановленому порядку звернулася до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, проте рішенням відповідача було відмовлено у задоволенні заяви. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки на думку позивачки її трудовий стаж у період роботи 09.02.1993 року по 09.01.2007 рік в органах державної податкової служби, та з 09.01.2007 року по 31.03.2015 рік - в Управлінні фінансів Миронівської районної державної адміністрації має бути зарахований до стажу державної служби, що надає право на призначення пенсії за статтею 37 Закону №3723-ХІІ. З урахуванням викладеного у позовній заяві позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень зазначено, що до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали жінки, які: досягли певного віку 60 років та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Після 1 травня 2016, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Відповідач зазначає, що згідно з Законом №3723 до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховується лише час перебування на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Представник відповідача вказував на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Відповідач зазначає, що у відповідності до даних трудової книжки позивача та даних персоніфікованого обліку станом на 01.05.2016 позивач не займала посади державної служби, що є необхідної умовою для призначення пенсії за віком у відповідності до Закону №889, а тому стаж державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723 у позивача відсутній. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне. 
Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
24.09.2025 позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначену відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.10.2025 було відмовлено у переведенні її з пенсії за віком на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суд зазначає, що 01.05.2016 у повному обсязі набув чинності Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закон №889), згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до ст.90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.
Так, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18).
Приймаючи спірне рішення, відповідач послався саме на те, що позивач не має необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки на думку відповідачів посади позивача у податковій службі до категорій посад державних службовців не відносяться.
Разом з тим, суд вважає такі доводи відповідача помилковими, з огляду на таке.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
По-перше, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення ч.14 ст.37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до яких період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, зазначене положення Закону №3723-ХІІ прямо передбачало зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державної служби.
По-друге, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в податкових органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч.2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Отже, до 01.05.2016 чинним на той час законодавством України будо прямо передбачено, що період роботи в органах державної податкової служби зараховується до сажу державної служби.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про не зарахування періоду роботи в органах податкової служби є безпідставними.
Під час ухвалення рішення судом враховується правова позиція ВЕРХОВНОГО СУДУ викладена у постанові від 27.01.2023 по справі №340/4184/21, від 09.05.2023 по справі №560/928/20.
Посилання представника відповідача на те, що зобов`язання призначити позивачу пенсію з урахуванням довідок про заробітну плату є передчасними суд відхиляє, оскільки переведення на інший вид пенсії має відбуватися з урахуванням усіх поданих пенсіонером документів, зокрема і довідок про заробітну плату.
Така позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена зокрема у постанові від 24.09.2025 №560/706/25.
Водночас не підлягають задоволенню позовні вимог про «виплату пенсії державного службовця», оскільки виплата перерахованої пенсії має здійснюватися органом ПФУ за місцем перебування на пенсійному обліку, у даному випадку ГУ ПФУ у Київській області. На відповідача було покладено лише вирішення питання щодо перерахунку пенсії, а тому вимога про виплату пенсії до зазначеного органу задоволенню не підлягає.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.10.2025 №932340133891 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи 09.02.1993 по 09.01.2007 в органах державної податкової служби, з 09.01.2007 по 31.03.2015 в Управлінні фінансів Миронівської районної державної адміністрації.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком державного службовця та здійснити їй нарахування пенсії державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках від 16.09.2025 №60/30-210 та від 16.09.2025 №60/30-211, виданих Білоцерківською РДА у Київській області, з 24.09.2025.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова