РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/4085/25	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправним та скасування наказу, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ від 11.07.2024 командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 .
Позивачка на обґрунтування позову зазначає, що отримала від ІНФОРМАЦІЯ_1 сповіщення сім`ї, про те що солдат ОСОБА_2 курсант першого навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок інших причин, не пов`язаних з участю в бойових діях чи проходження військової служби, оскільки з 11.07.2024 рахується, як такий що самовільно залишив військову частину. ОСОБА_1 являється матір`ю солдата ОСОБА_2 , та вважає що наказ про самовільне залишення військової частини є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду витребовувалися додаткові докази від відповідача.
Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 являється матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно довідки ВЛК №23/2222 від 12.07.2023 року на підставі ст.7, 34б Розладу хвороб ОСОБА_2 визнаний тимчасово непридатний до військової служби до 23.08.23.
Відповідно до довідки №12/172 ВЛК від 23.01.2024 року на підставі ст.34б, 4в, 64в, 23в, 68г Розладу хвороб ОСОБА_2 визнаний придатним до військової служби.
Солдат ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 з 12 лютого 2024 року. 
Зі службової характеристики солдата ОСОБА_2 зазначено, що: «зарекомендував себе з позитивної сторони. Постійно працює над собою та самовдосконалюється. Рівень теоретичних знань військовослужбовця на належному рівні завжди дозволяє якісно виконувати професійні завдання. На критику та зауваження реагує адекватно. Фізично підготовлений задовільно. Стан здоров`я задовільний».
З 13.05.2024 року ОСОБА_2 звернувся з рапортом про направлення на ВЛК у зв`язку з наявністю остеохондрозу грудного та шийного відділу хребта.
З 15.05.2024 року по 23.05.2024 року згідно виписки КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР Центру мікрохірургії вуха та сурдоневрології ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з хронічним двобічним середнім отитом зліва в стадії загострення.
17.06.2024 року на МРТ поставлено діагноз остеохондроз поперекового відділу хребта та рекомендовано консультацію невропатолога.
Згідно консультаційного висновку нейрохірурга від 18.06.2024 року у ОСОБА_2 остеохондроз ШВХ, ГВХ, ПВХ, спондилоартроз, виражений комбінований стеноз хребтового каналу, стійкий больовий синдром. Рекомендовано - спостереження невролога, травматолога, заборона фізичних навантажень, нахилів, тривалого сидячого положення. Рекомендовано відновно-реабілітаційне лікування під наглядом лікаря невролога.
21.06.2024 року згідно довідки військово-лікарської комісії №8169 на підставі ст.39б, 646, 23в, 38в, 78в Розладу хвороб ОСОБА_2 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
3 28.06.2024 по 05.07.2024 р. ОСОБА_2 згідно епікризу №3493 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «ЦМЛ» РМР в Центрі мікроендоскопічної хірургії ЛОР. Діагноз гострий лівобічний бактеріальний гайморит. Про що надано довідку №2632 від 05.07.2024 року про тимчасову непрацездатність.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.07.2024 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У лікарському свідоцтві про смерть №561 від 22.07.2024 року зазначено причину смерті виразково-ерозивний гастрит.
Згідно з сповіщення сім`ї №1/10659 від 30.07.2024 солдат ОСОБА_2 курсант першого навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок інших причин, не пов`язаних з участю бойових діях чи проходження військової служби, оскільки з 11.07.2024 рахувався як такий, що самовільно залишив військову частину.
Відповідно до витягу з наказу від 29.06.2024 №186 вважати таким, що вибув у комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня» солдат ОСОБА_2 
11.07.2024 командиром НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення 11.07.2024 військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 .
Згідно з витягу з наказу від 11.07.2024 №198 солдат ОСОБА_2 курсант НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, вважати таким, що 11 липня 2024 року самовільно залишив частину, (не повернувся зі стаціонарного лікування) та виключити з грошового та речового забезпечення з 11.07.2024.
Відповідно до витягу з наказу №5135 від 11.07.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування щодо факту самовільного залишення 11.07.2024 військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 .
Відповідно до акту службового розслідування від 20.07.2024, що в діях солдата ОСОБА_2 вбачається порушення військової дисципліни – недотримання статей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України шляхом неповернення із лікувального закладу, одночасно вказані дії солдата ОСОБА_2 мають ознаки злочинів передбачених статтями 407-408 Кримінального кодексу України. 
20.07.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №5441 про результати службового розслідування, в якому зазначається, що п. 1 Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №5135 вважати завершеним. 
П. 2 За порушення вимог статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – курсанта зведеної навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 притягнути до дисциплінарної відповідальності передбаченої пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – «догана».
П. 3 Начальнику штабу – заступнику командира військової частини НОМЕР_5 відповідні служби (підрозділи) про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_6 повідомити відповідні правоохоронні органи про ознаки злочину.
Позивач вважає дії відповідача протиправними щодо винесення наказу №198 від 11.07.2024 щодо самовільного залишення військової частини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
При цьому стаття 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Статтею 85 Дисциплінарного статут визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування щодо випадків, пов`язаних з дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушеннями проти статевої свободи та статевої недоторканості, проводиться комісією, до складу якої призначаються представники обох статей, а також психолог органу військового управління для вивчення психологічних аспектів та організації психологічної допомоги потерпілим.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Розділом ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Як визначено пунктом 1, 3 розділу IV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації: висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 та 4 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Так, статтю 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтю 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями
Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
В свою чергу, статтею 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Відповідно до ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний: сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2024 командиром НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової НОМЕР_6 подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення 11.07.2024 військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 . На підставі даного рапорту винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №198 від 11.07.2024 що солдат ОСОБА_2 курсант НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, вважати таким, що 11 липня 2024 року самовільно залишив частину, (не повернувся зі стаціонарного лікування) та виключити з грошового та речового забезпечення з 11.07.2024.
Також в матеріалах справи наявний акт службового розслідування, з якого встановлено, що 11.07.2024 під час перевірки особового складу 1 начального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , що перебуває на лікуванні у медичному закладі – КНД «Центральна міська лікарня Рівненської міської ради», в телефонному режимі виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 , скерованого 28.06.2024 на стаціонарне лікування до вказаного медичного закладу. Того ж дня було встановлено, що 05.07.2024 солдат ОСОБА_5 виписаний з вказаного медичного закладу, інформація про направлення солдата ОСОБА_5 в інший медичний заклад відсутня. Однак, 06.07.2024 солдат ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 не прибув, інформацію про можливе подальше своє лікування чи причину нез`явлення на службу з лікувального закладу не надав.
Таким чином, актом службового розслідування встановлено про порушення військової дисципліни – недотримання статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України шляхом неповернення із лікувального закладу, одночасно вказані дії солдата ОСОБА_2 мають ознаки злочинів передбачених статтями 407-408 Кримінального кодексу України. 
Позивач в позовні заяві зазначає, що її син 06.07.2024 мав прибути до військової частини, однак у зв`язку з поганим самопочуттям не зробив цього.
Суд зазначає, що самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
В позовній заяві позивачка посилається на погане самопочуття сина, однак в матеріалах справи не містяться докази щодо перебування з 06.07.2024 солдата ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні.
Суд дійшов висновку про відсутність в оскаржуваному наказі відповідача ознак протиправності щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_2 ..
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність кримінального провадження по факту самовільного залишення позивачем військової частини не скасовує сам факт самовільного залишення військової частини.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.
Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 19 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 ) 

Суддя       У.М. Нор