ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м.Дніпро Справа № 908/834/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:
від скаржника: Гедіков Сергій Леонідович (поза межами приміщення суду) - від Фізичної особи - підприємця Паламара Миколи Петровича - адвокат, ордер серія АР № 1172870 від 12.04.2024р.
представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 (повний текст складено та підписано 28.06.2024) та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 (повний текст складено та підписано 08.07.2024) у справі №908/834/24 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовом Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915)
до відповідача: Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 402674,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області звернулася Запорізька міська рада з позовом про стягнення з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 у розмірі 402674,76 грн., отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м. Запоріжжя/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA318999980314090544000008479, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.11.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у період з 05.11.2021 по 31.12.2023 послуги з постачання теплової енергії. Предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Підставою позову є факт укладення індивідуального договору, надання позивачем послуг з постачання теплової енергії та невиконання відповідачем обов`язку з їх оплати.
Рішенням  Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024, у цій справі, позов задоволено частково. 
Стягнуто з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 383 486,48 грн (триста вісімдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість гривень 48 коп.). В задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
24.06.2024р. відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. з доказами на підтвердження їх понесення.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 у справі №908/834/24 заяву Фізичної особи-підприємця Паламара Миколи Петровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. 
Стягнуто з Запорізької міської ради (69105, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) на користь Фізичної особи-підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 953,04 грн. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.
Приймаючи оскаржувані рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 25.11.2008 відповідач набув у власність об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2В. 09.06.2005 між сторонами укладено договір оренди землі №040526100374 на земельну ділянку площею 1,2854 га для розташування підприємства по виробництву меблів строком на десять років. Термін дії договору сплив 09.06.2015, рішень щодо поновлення договору позивачем не приймалось.
Суд першої інстанції констатував, що в період з 11.03.2017 по 31.12.2023 відповідач користувався земельною ділянкою без укладання договору оренди. Земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:06:004:0011 належить територіальній громаді м. Запоріжжя на праві комунальної власності. За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право оренди, яке виникає з моменту державної реєстрації.
Суд визнав, що відповідач, будучи власником об`єктів нерухомості на земельній ділянці, мав обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати право оренди. Посилання відповідача на відсутність його вини в неукладенні договору оренди землі суд відхилив як такі, що не мають правового значення, оскільки відповідно до частини 2 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Суд погодився з розрахунком позивача, складеним на підставі витягу №НВ-2300118632023 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.12.2023, за яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 9709268,90 грн. у цінах 2023 року. Річний розмір орендної плати за земельну ділянку встановлено в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки відповідно до рішення Запорізької міської ради №26 від 28.11.2018 «Про встановлення розміру орендної плати за землю».
Суд врахував, що позивач при розрахунку застосував зворотну індексацію нормативної грошової оцінки за попередні роки шляхом ділення оцінки 2023 року на відповідні коефіцієнти індексації (за 2017-2022 роки: 1,0; 1,0; 1,0; 1,0; 1,1; 1,15 відповідно), що не суперечить законодавству, оскільки для визначення оцінки 2023 року такі індекси були застосовані кумулятивно. Також позивач врахував усі сплачені відповідачем платежі на загальну суму 1238468,64 грн.
Щодо строку позовної давності суд зазначив, що відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строки позовної давності продовжуються на час карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022), що діє дотепер. Тому позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.
Суд частково прийняв заперечення відповідача щодо неврахування орендної плати за березень 2020 року, оскільки відповідно до Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 платники звільнялись від плати за землю за період з 01.03.2020 по 31.03.2020. Тому суд відмовив у стягненні 19188,28 грн. (орендна плата за березень 2020 року) та задовольнив позов частково на суму 383486,48 грн.
Приймаючи рішення про розподіл судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, суд розподілив їх пропорційно задоволених позовних вимог: на відповідача - в сумі 19046,96 грн. (пропорційно позовних вимог, які судом задоволені), на позивача - в сумі 953,04 грн. (пропорційно позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено)

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Приватний підприємець Паламар Микола Петрович, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 року по справі № 908/834/24 в частині часткового задоволення позову, про стягнення з Приватного підприємця Паламар Миколи Петровича на користь Запорізької міської ради доходу отриманого від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 383 486,48 грн та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.
- скасувати Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 по справі № 908/834/24 в частині часткового задоволення заяви Фізичної особи- підприємця Паламар Миколи Петровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення заяви.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що користування земельною ділянкою не є безоплатним, оскільки ним фактично сплачено до бюджету міста Запоріжжя плати за землю з 01.01.2017 по 31.12.2023 у загальній сумі 1238468,64 грн., що підтверджується листом Головного управління ДПС у Запорізькій області №3459/5/08-01-24-10 від 15.03.2024. Судом не враховано, що відповідач із самого моменту закінчення терміну дії договору оренди від 09.06.2005 намагався пролонгувати його дію або укласти новий договір. Документи, подані для продовження терміну дії договору ще у 2015 році, були загублені у Запорізькій міській раді.
Апелянт вказує, що починаючи із 2020 року неодноразово звертався до Запорізької міської ради з питання оформлення договору оренди земельної ділянки: 27.01.2020 - звернення про продовження договору; 24.02.2020 - погодження Департаментом архітектури та містобудування; 25.06.2021 - розгляд питання постійною комісією (відкладено); 10.01.2022 - запит до КП «Градпроект»; 09.02.2023, 14.03.2023, 17.11.2023 - письмові звернення до постійної комісії без отримання відповіді; 07.02.2024 - особиста присутність на засіданні комісії без вирішення питання. Таким чином, на думку апелянта, саме позивач не здійснив жодного належного заходу для оформлення та укладання договору оренди земельної ділянки.
Апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.01.2012, де Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», за яким державні органи повинні діяти вчасно та в належний спосіб. Апелянт вважає, що позивач з огляду на його тривалу протиправну бездіяльність щодо оформлення договору оренди землі не повинен отримувати будь-яку вигоду від факту уникнення від виконання своїх обов`язків.
Апелянт стверджує, що розрахунок суми недоотриманого доходу здійснений позивачем з порушенням норм законодавства. Зокрема, апелянт вказує, що позивач не додав до розрахунку відповідних витягів про нормативну грошову оцінку землі за кожний окремий період (рік) користування земельною ділянкою. Метод обрахунку шляхом зворотної індексації (ділення нормативної грошової оцінки 2023 року на коефіцієнти індексації за попередні роки) не передбачений жодним нормативно-правовим актом і суперечить пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, за яким коефіцієнт індексації застосовується кумулятивно (тобто шляхом збільшення, а не зменшення).
Апелянт заперечує допустимість та достовірність Витягу №НВ-2300118632023 від 25.12.2023 як доказу по справі. Наявність QR-коду у формі витягу передбачена для підтвердження його дійсності, проте QR-код не зчитується. Лист ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.06.2024 №3/1586, на який послався суд, стосувався іншого витягу (№НВ-2300046792024), а не спірного витягу №НВ-2300118632023. Крім того, Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок не містить положень про 30-денний термін зберігання сформованих документів.
Апелянт вказує на невірність визначення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Шляхом розрахунку (ділення НГО 2024 року у розмірі 10204276,44 грн. на коефіцієнт індексації 1,051) отримуємо результат 9709111,74 грн., тоді як у витягу від 25.12.2023 зазначено 9709268,90 грн., що свідчить про недостовірну інформацію щодо розміру НГО.
Апелянт зазначає, що для нього базою для розрахунку нормативної грошової оцінки землі за кожний рік був Розрахунок 1 до Додаткової угоди від 11.02.2010, в якому НГО станом на 01.01.2008 складала 2449458,24 грн. із застосуванням коефіцієнтів 1,152 та 1,059 (за 2008 та 2009 роки). Базою для оподаткування бралась НГО у розмірі 2988260,67 грн., яка в подальшому індексувалась кумулятивно. За даними ГУ ДПС у Запорізькій області станом на 12.03.2024 заборгованість відповідача з плати за землю - відсутня.
Апелянт стверджує, що позовна давність частково пропущена. Карантин в Україні встановлено з 12.03.2020, тому строк давності продовжений саме з 12 березня 2020 року. Позивач здійснив розрахунок щодо неотриманого доходу від орендної плати з 11.03.2017, що виходить за межі строків позовної давності. Вимоги щодо стягнення орендної плати за період з 11.03.2017 по 31.12.2017 пред`явлені з пропуском строку позовної давності.
Щодо додаткового рішення апелянт зазначає, що при зміні основного рішення та відмові у задоволенні вимог у повному обсязі судом апеляційної інстанції мають бути перерозподілені витрати на професійну правничу допомогу і відповідно додаткове рішення також підлягає зміні.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Запорізька міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач заперечує твердження апелянта про зловживання з боку позивача щодо неоформлення договору оренди. Позивач зазначає, що главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України визначена певна процедура набуття та оформлення прав на землі комунальної власності, яка передбачає звернення до власника землі з метою подальшого оформлення права на землю. Ця процедура займає певний проміжок часу та потребує надання відповідачем необхідного пакету документів. Договір оренди землі відповідачем не укладено, а відповідач є набувачем права користування земельною ділянкою без сплати відповідної орендної плати за відсутності укладеного договору.
Позивач вказує, що відповідач сплачував плату за землю у спірний період, однак не в належному розмірі, виходячи з нормативної грошової оцінки, яка була затверджена в 2008 році. Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 затверджено нову нормативну грошову оцінку земель міста Запоріжжя, яка діє і використовується органами Держгеокадастру для видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Тому для розрахунку суми орендної плати застосовується нормативна грошова оцінка відповідно до затвердженої технічної документації 2016 року з урахуванням індексації.
Позивач зазначає, що для розрахунку плати за землю використовував витяг про нормативну грошову оцінку землі в цінах 2023 року та зменшував її розмір на відповідні щорічні коефіцієнти індексації за спірний період, що не суперечить законодавству, оскільки для визначення оцінки 2023 року такі індекси були застосовані кумулятивно. Відповідно для отримання оцінки попередніх років можливо арифметично вирахувати таку оцінку шляхом зменшення оцінки 2023 року на коефіцієнти індексації попередніх років, які входили в цей розрахунок.
Щодо допустимості Витягу позивач посилається на лист ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.06.2024 №3/1586, яким надано роз`яснення про причини відсутності інформації при переході по QR-коду: термін зберігання сформованих документів на Е-Сервісах Держгеокадастру становить 30 календарних днів з дня надходження інформації про завершення опрацювання заяви. При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач не надав іншого витягу про НГО земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі нормативну грошову оцінку.
Щодо позовної давності позивач зазначає, що відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строки позовної давності продовжуються на час карантину та на період воєнного стану. Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 карантин встановлено з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан, який продовжується і досі. Тому позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Дармін М.О. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 22.07.2024 здійснено запит матеріалів справи №908/834/24 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
01.08.2024 матеріали справи №908/834/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2024 апеляційну скаргу Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 у справі №908/834/24 залишено без руху. 
Скаржнику надано можливість протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: сплатити судовий збір у сумі 1380,55 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, докази чого надати суду.
До канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 у справі №908/834/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 07.01.2025 об 11:30 годин.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.01.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 08.07.2025 на 10:00 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.07.2025 на 12:50 год.
Представник Запорізької міської ради не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Враховуючи приписи ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника позивача не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника позивача.
15.07.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

25.11.2008 Приватний підприємець Паламар Микола Петрович (відповідач) набув у власність об`єкти нерухомого майна у складі: будівлі інв.№411, добудови літ.С до будівлі інв.№411, добудови літ.С' до будівлі інв.№411, будівля охорони літ.Р-2 (реєстраційний номер майна 25544430), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2В, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №366863248 від 22.02.2024.
09.06.2005 між Запорізькою міською радою (орендодавець, позивач) та відповідачем укладено договір оренди землі №040526100374 (далі - договір).
Відповідно до п. 1 договору орендодавець, відповідно до рішення дванадцятої сесії двадцять четвертого скликання Запорізької міської ради №44 від 15.10.2003 та дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання Запорізької міської ради №16/3 від 24.11.2004 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування підприємства по виробництву меблів, яка знаходиться: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів.
Згідно з п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,2854 га.
Договір укладено на десять років (п. 8 договору).
Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки за договором орендодавець передав земельну ділянку, а орендар прийняв зазначену земельну ділянку. 
04.08.2008 сторонами укладена додаткова угода до договору, якою викладено п. 9 договору в наступній редакції:
« 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 73483,75 грн. (сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят три грн. 75 коп.), що складає 3% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2008 року».
11.02.2010 сторонами укладена додаткова угода до договору, якою викладено п. 9 договору в наступній редакції:
« 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 40341,52 грн. (сорок тисяч триста сорок одна грн. 52 коп.), що складає трикратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2010 року із врахуванням часткового звільнення орендаря від сплати орендної плати на 2010 рік, згідно рішення Запорізької міської ради №6 від 19.11.2008 та Запорізької обласної ради від 27.11.2008 №7».
Термін дії договору сплив 09.06.2015.
Рішень стосовно поновлення договору оренди землі відповідачу не позивачем не приймалось.
Земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2В, площею 1,2854 га, кадастровий номер: 2310100000:06:004:0011 належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської раді на праві комунальної власності.
В період з 11.03.2017 по 31.12.2023 відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки.
28.11.2018 Запорізька міська рада прийняла рішення №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», яким встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).
Відповідно до додатку до вказаного рішення річний розмір орендної плати за інші земельні ділянки м. Запоріжжя становить 3% від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до витягу № НВ-2300118632023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.12.2023, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:004:0011, загальною площею 1,2854 га, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2В, становить 9709268,90 грн. (дев`ять мільйонів сімсот дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 90 коп.) у цінах 2023 року.
Запорізькою міською радою складено розрахунок розміру недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки за період часу з 11.03.2017 по 31.12.2023, виходячи з такого.
Відповідно до даних офіційного сайту Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України листом від 11.01.2022 № 6-28-0.222-323/2-23 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2023 роки.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2017 рік складав 1,0, за 2018 рік - 1,0, за 2019 рік - 1,0, за 2020 рік - 1,0, за 2021 рік - 1.1 та за 2022 рік - 1.15.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача недоотриманий дохід за фактичне користування земельною ділянкою починаючи з 11.03.2017 по 31.12.2023, тому сума доходу відповідача, отриманого від безпідставно набутого майна у вигляді земельної ділянки, розрахована наступним чином.
За 2023 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в цінах 2023 року становила 9709268,90 грн. Звідси річний розмір орендної плати за земельну ділянку визначено: 9709268,90 грн. х 3% = 291278,07 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2023 році 215151,69 грн. Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2023 рік: 291278,07 грн. - 215151,69 грн. = 76126,38 грн.
Нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2022 рік розраховано від нормативної грошової оцінки в цінах 2023 року (9709268,90 грн.), зменшеної на 1,15 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік) = 8442842,52 грн. Звідси визначено річний розмір орендної плати за земельну ділянку: 8442842,52 грн. х 3% = 253285,27 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: відповідач набув у власність об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2В; 09.06.2005 між сторонами укладено договір оренди землі №040526100374 на земельну ділянку площею 1,2854 га строком на 10 років, який закінчився 09.06.2015; в період з 11.03.2017 по 31.12.2023 відповідач користувався земельною ділянкою без укладання договору оренди; відповідач сплатив плату за землю за спірний період на загальну суму 1238468,64 грн.; річний розмір орендної плати встановлено у розмірі 3% від НГО земельної ділянки.
Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача дохід отриманий від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017р. по 31.12.2023р. у розмірі 402 674,76 грн.
Як зазначалося вище, рішенням суду першої інтанції, яке є предметом апеляційного оскарження позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 383486,48 грн. (триста вісімдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість грн. 48 коп.).
Місцевим господарським судом встановлено, що Позивачем на підтвердження своїх вимог надано витяг №НВ-2300118632023 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.12.2023, отриманий у встановленому порядку. 
Відповідач, у свою чергу, не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі нормативну грошову оцінку станом на дату його формування (25.12.2023).
Відповідно до витягу №НВ-2300118632023 із технічної документації нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 25.12.2023р. становить 9799268,90 грн. (т.1 а.с. 26).
Доводи апеляційної скарги в частині : « … також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Щодо факту невірності визначення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, слід поділити увагу на такий доказ як Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.06.2024 року № НВ 2300079692024, який наданий Позивачем до матеріалів справи і яким визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 10204276,44 грн. .
Так, шляхом розрахунку застосованого Позивачем у позові, а саме діленням НГО 2024 року у розмірі 10 204 276,44 грн. на коефіцієнт індексації 1,051 (за 2023р.), отримаємо результат, який свідчить що у спірному Витягу від 25.12.2023 р. доданому до позову міститься недостовірна інформація щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,2854 га, кадастровий номер 2310100000:06:004:0011.
Так, за результатами арифметичного ділення отримуємо розмір НГО - 9709111,74 грн. У Витягу який доданий до Позову такий розмір іншій, а саме - 9709268,90 грн. Тобто, розмір нормативної грошової оцінки землі який взятий за основу розрахунку у позовній заяві є більшим, ніж той який додатково наданий Позивачем.
Звідси обґрунтоване питання, який дійсний розмір нормативної грошової оцінки землі щодо спірної земельної ділянки був встановлений у 2023 році, а також у попередні роки? Із наданих Позивачем документів( доказів) цього неможливо встановити.
Крім того, в обґрунтування своєї позиції, суд зазначає, що «Відповідач, у свою чергу, не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі нормативну грошову оцінку станом на дату його формування (25.12.2023)…» відхиляються колегією суддів як такі, що не підтверджені належними і допустимими в розумінні статтей76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами, в зв`язку із чим визнаються такими, що не відподають фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.
Статтями 206 Земельного кодексу України та ст. 270 Податкового кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 270 Податкового кодексу України (розділ Податок на майно) об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Статтею 1 Закону України Про оренду землі встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У ст. 21 Закону України Про оренду землі визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 24 Закону України Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За умовами ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до пп. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з плати за землю.
У п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно належить до місцевих податків.
Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно зі ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Щодо досліджуваної справи, то місцевим господарським судом встановлено, що за даними з офіційного сайту Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України листом від 11.01.2022 № 6-28-0.222-323/2-23 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2023 роки.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2017 рік складав 1,0, за 2018 рік - 1,0, за 2019 рік - 1,0, за 2020 рік - 1,0, за 2021 рік - 1.1 та за 2022 рік - 1.15.
З аналізу змісту норм ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.
Таким чином, збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення цих коштів у відповідача за рахунок їх несплати позивачу.Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов, як і орендар за договором оренди.
У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими нормативними актами; в) вартість безпідставного збагачення.
Єдина можлива форма здійснення плати за землю для відповідача як землекористувача є орендна плата. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п.п. 14.1.125, 14.1.136 ст. 14, п. 288.5 ст. 288 Кодексу).
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги, які зводяться до порушення позивачем принципу «належного урядування», як такі, що суперечать вимогам норм матеріального права щодо платного використання земель в Україні.
Твердження апелянта про тривалу бездіяльність позивача в частині оформлення договірних відносин, колегія суддів відхиляє як такі, що не є предметом позову у спірних правовідносинах, а тому суперечать принципу диспозитивності господарського судочинства.
Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до вимог ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Згідно п.п.14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України - будь-який дохід, отриманий резидентами або не резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, визначається доходом підприємства.
До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов`язання, згідно з положеннями Бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153.
Разом з тим, дохід підприємства зменшується на суми витрат, до яки відноситься суми нарахованих податків.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 265 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю є складовою частиною податку на майно.
Згідно з п.271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Згідно зі ст. 288 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування орендною платою за землю є земельна ділянка надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше трьох відсотків їх нормативної грошової оцінки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 затверджена Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок (далі - Методика). Ця Методика встановлює методологічні засади проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка застосовується у випадках, визначених Законом України «Про оцінку земель». Об`єктом нормативної грошової оцінки є земельні ділянки усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини) (згідно п. 1 Методики).
Відповідно до п. 20 Методики дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено в додатку 16, що подається в електронній або паперовій формі, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
Колегія суддів враховує, що за судом першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення було враховано, що в судовому засіданні 10.06.2024, при розгляді зазначеної справи виникло питання щодо не зчитування QR-коду, який відображений на цьому витягу, у зв`язку з чим відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок суми недоотриманого доходу є необґрунтованим.
Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 06.06.2024 №3/1586 надало роз`яснення про причини відсутності інформації про витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки при переході по QR-коду, а саме: відповідно до вимог технічної документації, термін зберігання сформованих документів, які надходять до системи електронних сервісах Держгеокадастру, у тому числі витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 30 календарних днів з дня надходження інформації про завершення опрацювання заяви, поданої користувачем Е-сервісів. Отже, документ, у якого закінчився визначений термін зберігання на Е-Сервісах, не може бути знайдений по QR-коду.
Крім того, відповідно до ст.ст. 13, 15, 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати за землю використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Нормативна грошова оцінка земель міста Запоріжжя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради №7 від 30.06.2015, діє на сьогоднішній день і використовується органами Держгеокадастру для видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Тобто, технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя не затверджується щорічно. Щорічно можна отримати витяг з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.
Для розрахунку плати за землю позивач використовував витяг про нормативну грошову оцінку землі в цінах 2023 року та зменшував її розмір на відповідні щорічні коефіцієнти індексації за спірний період, що не суперечить законодавству, оскільки для визначення оцінки 2023 року такі індексі були застосовані кумулятивно. Відповідно для отримання оцінки попередніх років можливо арифметично вирахувати таку оцінку шляхом зменшення оцінки 2023 року на коефіцієнти індексації попередніх років, які входили в цей розрахунок.
Згідно правового висновку, наведеного в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 "концепція негативного доказу", закріплена у частині десятій статті 81 ГПК України, не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Відповідні доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Як зазначив Верховний суд, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (пункт 48 постанови Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, пункт 7.30 постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 916/2948/17 та пункт 6.11 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 922/652/18). 
Крім того, у спірних правовідносинах слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, за якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.
В порушення вказаних приписів діючого законодавства та сталої судової практики, Позивач не додає до свого розрахунку, який зроблений за кожний заявлений рік (частина 2017 року, 2018-2023 роки) відповідних витягів про нормативну грошову оцінку землі за кожний окремий період (рік) користування Відповідачем земельною ділянкою.
Слід зазначити, що зроблений Позивачем розрахунок взагалі не ґрунтується на будь якому положенні діючого законодавства, так як такий розрахунок зроблений шляхом ділення нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначеної станом на 25.12.2023 року на відповідні коефіцієнти індексації за попередні роки.
Тобто, Відповідач розпочинає розрахунок не від початкової нормативної грошової оцінки землі визначеної в технічній документації із додаванням коефіцієнтів індексації, а йде від зворотного.
При цьому, суд сам посилається в Рішенні на те, що нормативна грошова оцінка земель міста Запоріжжя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради №7 від 30.06.2015, діє на сьогоднішній день і використовується органами Держгеокадастру для видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Тобто початковою дату обрахунку мала бути нормативна грошова оцінки спірної земельної ділянки станом на 30.06.2015 року, тобто на дату її затвердження.
Крім того, наведений Позивачем розрахунок напряму суперечить п. 289.2 ст. 289 ПК України, якою визначено, що Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Застосування індексації кумулятивно означає, її збільшення, накопичення, але ніяк не зменшення….
… Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок» № 753 від 01.07.2022р., було викладено у новій редакції Додаток № 17 до Постанови КМ України № 1147 від 03.11.2021 року « Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок» ( надалі Методика).
Саме тоді, у Форму витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, було добавлено такий обов`язковий елемент як QR - код.
Наявність QR-коду для зчитування як раз і існує саме для підтвердження дійсності Витягу. Про це наголошувалось зокрема Кабінетом міністрів України (https://www.kmu.gov.ua/news/z-25072022-vprovadzheno-avtomatychne-formuvannia- vytiahu-pro-normatyvnu-hroshovu-otsinku-zemelnykh-dilianok-sh-pryznachennia- derzhheokadastr) та іншими державними органами.
Слід зазначити, що QR - код має в собі містити не тільки інформацію про дійсність Витягу а також і містити в собі кваліфікований електронний підпис системи Державного земельного кадастру.
Так, згідно із пунктом 20 Методики «у разі подання заяви в електронній формі витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок або мотивована відмова в наданні такого витягу видається в електронній формі за допомогою технічних засобів електронних комунікацій із накладенням кваліфікованого електронного підпису, а за бажанням заявника може також надаватися в паперовій формі."
Наданий до позову Позивачем Витяг, не містить такого реквізиту як кваліфікований електронний підпис, що зумовлює його наявність у зчитуваємому QR - коді.
В обґрунтування дійсності відомостей зазначених у Витягу, суд послався на такий доказ, як лист Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.06.2024 №3/1586. Як зазначив, суд ДП Центр ДЗК надало роз`яснення про причини відсутності інформації про витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки при переході по QR-коду, а саме: відповідно до вимог технічної документації, термін зберігання сформованих документів, які надходять до системи електронних сервісах Держгеокадастру, у тому числі витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 30 календарних днів з дня надходження інформації про завершення опрацювання заяви, поданої користувачем Е-сервісів. Отже, документ, у якого закінчився визначений термін зберігання на Е-Сервісах, не може бути знайдений по QR-коду.
З огляду на вказану позицію суду першої інстанції, слід акцентувати увагу апеляційного суду на те, що по перше, норми Методики, як єдиного нормативно - правового документу який регламентує порядок проведення нормативної грошової оцінки землі та порядок надання відповідних Витягів, не містять положень за якими визначався би термін зберігання сформованих документів, а саме на протязі 30 днів. Тому в Листі ДП «Центр державного земельного кадастру» немає посилань на будь яке нормативне правове обґрунтування встановлення саме такого строку (фактично строку дії Витягу).
З огляду на надану ДП «Держгеокадастр» інформацію, слід дійти висновку, що відповідний Витяг про нормативну грошову оцінку має певний термін дії, і при закінченні терміну його дії, він втрачає чинність, в зв`язку з чим його неможливо зчитати (ідентифікувати) за існуючим QR - кодом, тобто пересвідчитись в його належному оформленні і видачі у тому числі із застосуванням кваліфікованого електронного підпису.
По друге, наданий Позивачем лист Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.06.2024 № 3/1586, не містив інформацію щодо спірної земельної ділянки, а торкався інформації щодо зовсім іншого Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме № НВ-2300046792024. Такий Витяг не був предметом дослідження по даній справі. Предметом дослідження був саме Витяг № НВ -2300118632023.
По третє, судом не враховано, що правові норми можуть бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.
При цьому, листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, носять лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер та не містять нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
Вищевказане, фактично, унеможливлює визнання наданого Позивачем Витягу № НВ -2300118632023 від 25.12.2023р. як належного та достовірного письмового доказу по справі…
Позивач не був обмежений у надані суду певних доказів і доведення відповідних обставин щодо визначення певної нормативної грошової оцінки землі за спірними правовідносинами.
Як зазначила Велика палата Верховного суду у п. 7.28 Постанови від 09.11.2021р. у справі № 905/1680/20 (провадження № 12-48гс21) - з огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Щодо факту невірності визначення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, слід поділити увагу на такий доказ як Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.06.2024 року № НВ 2300079692024, який наданий Позивачем до матеріалів справи і яким визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 10204276,44 грн. .
Так, шляхом розрахунку застосованого Позивачем у позові, а саме діленням НГО 2024 року у розмірі 10204276,44 грн. на коефіцієнт індексації 1,051 (за 2023р.), отримаємо результат, який свідчить що у спірному Витягу від 25.12.2023 р. доданому до позову міститься недостовірна інформація щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,2854 га, кадастровий номер 2310100000:06:004:0011.
Так, за результатами арифметичного ділення отримуємо розмір НГО - 9709111,74 грн. У Витягу який доданий до Позову такий розмір іншій, а саме - 9709268,90 грн. Тобто, розмір нормативної грошової оцінки землі який взятий за основу розрахунку у позовній заяві є більшим, ніж той який додатково наданий Позивачем…» відхиляють колегією суддів як такі, що побудовані на концепції негативного доказу.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2023 році 215151,69 грн. Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2023 рік: 291278,07 грн. - 215151,69 грн. = 76126,38 грн.
За 2021 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 7675311,38 грн. визначена шляхом зменшення нормативної грошової оцінки землі в цінах 2022 року (8442842,52 грн.) на коефіцієнт індексації 2021 року 1,1. Звідси розраховано річний розмір орендної плати за земельну ділянку за 2021 рік: 7675311,38 грн. х 3% = 230259,34 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2021 році 170080,38 грн.
Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2021 рік.: 230259,34 грн. - 170080,38 грн. = 60178,96 грн.
За 2020 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 7675311,38 грн. розрахована шляхом зменшення нормативної грошової оцінки землі в цінах 2021 року (7675311,38 грн.) на коефіцієнт індексації 2020 року 1,0. Звідси визначено річний розмір орендної плати за земельну ділянку: 7675311,38 грн. х 3% = 230259,34 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2020 році 155907,01 грн.
Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2020 рік: 230259,34 грн. - 155907,01 грн. = 74352,33 грн.
За 2019 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 7675311,38 грн. розрахована шляхом зменшення нормативної грошової оцінки землі в цінах 2020 року на коефіцієнт індексації 2019 року (1,0). Звідси річний розмір орендної плати за земельну ділянку визначено позивачем за 2019 рік: 7675311,38 грн. х 3% = 230259,34 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2019 році 170080,38 грн.
Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2019 року: 230259,34 грн. - 170080,38 грн. = 60178,96 грн.
За 2018 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 7675311,38 грн. розрахована шляхом зменшення нормативної грошової оцінки землі в цінах 2019 року (7675311,38 грн.) на коефіцієнт індексації 2018 року (1,0). Звідси річний розмір орендної плати за земельну ділянку визначено позивачем за 2018 рік: 7675311,38 грн. х 3% = 230259,34 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2018 році 170080,38 грн.
Враховуючи викладене, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2018 рік: 230259,34 грн. - 170080,38 грн. = 60178,96 грн.
За 2017 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 7239916,39 грн. визначена шляхом зменшення нормативної грошової оцінки землі в цінах 2018 року (7675311,38 грн.) на коефіцієнт індексації 2017 року (1,06). Звідси річний розмір орендної плати за земельну ділянку визначено позивачем за 2017 рік: 7239916,39 грн. х 3% = 217197,49 грн. (сума на рік) та 595,06 грн. в день (217197,49 грн. / 365 днів). 
За період з 11.03.2017 по 31.12.2017 розмір орендної плати за розрахунком позивача склав: 595,06 грн. в день х 295 днів = 175542,70 грн.
За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) відповідач сплатив у 2017 році 170080,38 грн.
Розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою розрахований позивачем за 2017 рік: 175542,70 грн. - 170080,38 грн. = 5462,32 грн.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині наявності підстав для стягнення 66 196,85 грн із розрахунку 253285,27 грн. (річний розмір орендної плати за земельну ділянку: 8442842,52 грн. х 3% = 253285,27 грн) - 187088,42 грн (сплачені відповідачем, згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10) у 2022 році з огляду на наступне:
Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» (зі змінами) у Запорізькій області утворено Запорізький район (з адміністративним центром у місті Запоріжжя) у складі території, зокрема, Запорізької міської територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено підпунктом 69.14, яким передбачено, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено у повій редакції, у тому числі абзаци 1-4: «За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.».
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами): І. Території, на яких ведуться (велися) бойові дії: 2. Території активних бойових дій: 2.3. Запорізька область: Запорізький район; код UА23060000000070350; вся територія Запорізького району; дата початку бойових дій - 12.03.2022; дата завершення бойових дій - 31.12.2022.
Згідно з листом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 07.02.2024 № 22/7.3-1046-24: м. Запоріжжя, тобто Запорізька міська територіальна громада, входить до складу Запорізького району Запорізької області.
Оскільки Запорізький район (UА23060000000070350), у тому числі Запорізька міська територіальна громада, з 12.03.2022 по 31.12.2022 включена до територій активних бойових дій, визначених Переліком, тому платник податків має право не нараховувати та не сплачувати податкові зобов`язання з плати за земельні ділянки, що розташовані на території Запорізької міської територіальної громади за період з 12.03.2022 по 31.12.2022, починаючи з 01.01.2023 у платника податків виникають податкові зобов`язання з плати за такі земельні ділянки.
Враховуючи зазначене, на територію Запорізької міської територіальної громади поширюється дія підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, згідно з яким за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на території Запорізької міської територіальної громади, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з 12 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року.
Враховуючи вищевикладене, Нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2022 рік розраховано від нормативної грошової оцінки в цінах 2023 року (9709268,90 грн.), зменшеної на 1,15 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік) = 8442842,52 грн. 
Відповідно, річний розмір орендної плати за земельну ділянку у 2022році становить 253285,27 грн із розрахунку : 8442842,52 грн. х 3%.
Враховуючи вищевикладене, розмір орендної плати за земельну ділянку у 2022році становить 253285,27 грн х 72 дні /366 дні = 49 826,61 грн.
Оскільки , відповідно до листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 15.03.2024 №3459/5/08-01-24-10 у 2022 році за користування спірною земельною ділянкою відповідач сплатив 187 088,42 грн, то відсутні підстави для стягненя з нього безпідставно збережених коштів у 2022 році.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу Україна позовна давність це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність, згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки.
Разом із цим, п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.
У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено з 12.03.2020 карантин строком до 03.04.2020, який в подальшому продовжувався та був скасований постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 «Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню н території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24.00 год. 30.06.2023.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який в подальшому продовжувався та досі діє.
Таким чином, строки визначені ст. 257 Цивільного кодексу України були продовжені на час карантину та на період військового стану
Відповідні доводи апеляційної скарги : « … Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно із пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» , встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.
Таким чином, строк давності визначений 257 ЦК України ( три роки) продовжений саме з 12 березня 2020 року і на час дії карантину.
За позовними вимогами, Позивач здійснив розрахунок щодо неотриманого доходу від орендної плати з 11.03.2017 року, що виходить за межі строків позовної давності. Таким чином, вимоги щодо стягнення розміру орендної плати за період з 11.03.2017 року по 31.12. 2017 року пред`явлений Позивачем із пропуском строку позовної давності.
Враховуючи викладене вище, Відповідач зробив відповідну заяву про сплив строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення розміру орендної плати за період з 11.03. 2017 року по 31.12.2017р., однак суд не застосував до відповідних правовідносин строки позовної давності, а навпаки стягнув таку заборгованість саме з 11.03.2017р. що свідчить про незаконність судового рішення…» відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на помилковову тлумачені норм матеріального права, які регламентують порядок обчислення строків позовної давності у спірних період.
З урахуванням відсутності в апеляційній скарзі заперечень з боку сторін щодо правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення орендної плати за березень 2020 року в сумі 19188,28 грн, колегія суддів виснує про наявність підстав для задоволення позовнох вимог щодо стягнення з відповідача недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 11.03.2017 по 31.12.2023р. в загальному розмірі 317 289,65 грн із розрахунку: 5462,32 грн. (2017 рік) + 60178,96 грн. (2018 рік) + 60178,96 грн. (2019 рік) + 55 164,05 грн (2020 рік) із розрахунку : 74352,33 грн. -19188,28 грн + 60178,96 грн. (2021 рік) + 76126,38 грн. (2023 рік).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … для Відповідача, базою для розрахунку нормативної грошової оцінки землі за кожний рік, був Розрахунок 1 до Додаткової угоди до Договору оренди землі від 09.06.2005р. № 040526100374 від 11.02.2010р., в якому наведена нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2008р. (2449458,24 грн.) із застосуванням коефіцієнтів 1,152 та 1, 059 (за 2008 та 2009 роки). Тобто базою для оподаткування бралась нормативна грошова оцінка у розмірі 2988260,67 грн., яка в подальшому згідно із положеннями п. 289. 2 ст. 289 ПК України індексувалась на відповідні коефіцієнти (за 2014 рік - 1, 249, за 2015 рік- 1,433, за 2016 рік - 1, 06, за 2021 рік - 1,1, за 2022рік - 1, 15).
Так, наприклад за 2017 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки як база оподаткування бралась у розмірі 5669346,13 грн.
Даний показник в свою чергу розрахований наступним чином:
2988260,67 грн. х 1,249 х 1,433х 1,06 (індексація за 2014, 2015 та 2016 роки) = 5669346,13 грн.
Розмір зобов`язання з орендної плати за рік склав відповідно 170080,38 грн. (5669346,13 грн. х 3 % ставка орендної плати).
Або, наприклад за 2022 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки як база оподаткування бралась у розмірі 6236280,74 грн.
Даний показник в свою чергу розрахований наступним чином:
5669346,13 грн. х 1,1 (індексація за 2021 рік) = 6236280,74 грн.
Розмір зобов`язання з орендної плати за рік склав відповідно 187088,42 грн. (6236280,74 грн. грн. х 3 % ставка орендної плати).
Слід також звернути увагу апеляційного суду, що за даними податкового органу - ГУ ДПС у Запорізькій області, станом на 12.03.2024 року - заборгованість Відповідача з плати за землю - відсутня (останній абзац листа № 3459/5/08-01-24¬10 від 15.03.2024р.)…» .
Відповідно до частини до підпункту 4б частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, постанова суду апеляційної інстанції повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення. 
Оскільки при прийнятті рішення щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався принципом пропорційності розподілу судових витрат, то додактове рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням вищеваведених висновків щодо часткового задоволення позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються відповідно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 у справі №908/834/24 - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2024 у справі №908/834/24 в частині стягнення з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 383 486,48 грн - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 11.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 317289,63 грн. (отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запорiжжя/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA318999980314090544000008479, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження.
Стягнути з Приватного підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) витрати на сплату судового збору за подання позову в розмірі 3 807,54 грн. на розрахунковий рахунок UA058201720344270024000034816, отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ).
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2024 у справі №908/834/24 - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.
Заяву Фізичної особи-підприємця Паламара Миколи Петровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №908/834/24 - задовольнити частково. 
Стягнути з Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) на користь Фізичної особи-підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 240,90 грн. 

Стягнути з Запорізької міської ради (69105, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) на користь Фізичної особи-підприємця Паламара Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1489,42 грн.
Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази по справі.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12.01.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв