ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2497/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів:  Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року, суддя першої інстанції Петров В.С., повний текст складено та підписано 30.09.2025 року.
у справі № 916/2497/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса 
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 
про стягнення 193 497 грн 49 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 193 497 грн 49 коп., з яких 161 090 грн 16 коп. сума за спожиту електричну енергію, 5 618 грн 04 коп.- 3% річних., 26 789 грн 29 коп., інфляційні втрати, а також відшкодувати судовій збір у розмірі 2 422 грн.40 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за умовами публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості спожитої протягом грудня 2023 року електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року у справі №916/2497/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса задоволено у повному обсязі, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 161 090 грн 16 коп., 3% річних у розмірі 5 618 грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 26 789 грн 29 коп., та відшкодовано судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не здійснив повну оплату за спожиту електричну енергію за грудень 2023, доказів повної оплати за спожиту електричну енергію за грудень 2023 Військовою частиною НОМЕР_1 матеріали справи не містять, тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію у вищезазначеному розмірі та, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, дійшов висновку, що вимоги про стягнення 3% річних за період прострочки (з 25.04.2024 по 23.06.2025) в розмірі 5 618 грн 04 коп., інфляційних втрат (з травня 2024 по травень 2025) у розмірі 26 789 грн 29 коп., також підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Військова частини НОМЕР_1 з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року у справі № 916/2497/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса про стягнення заборгованості у розмірі 193 497 грн 49 коп. за спожиту електричну енергію відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, посилаючись на обставини по суті справи, зазначив, що 
відповідно п. 5.5. до договору дата розрахунку 01 числа кожного місяця після закінчення розрахункового періоду. Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса порушив умови договору в частині несвоєчасного розрахунку у встановлені договором строки. Акт на оплату на вищезазначену суму до Військової частини НОМЕР_1 не надходив;
військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України, військова частина є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок державного бюджету і не має власних джерел доходів для покриття непередбачених витрат. Відповідно до ч.1 ст. 57 Бюджетного Кодексу України визначено, що не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього для іншого бюджетного періоду Державна казначейська служба України закриває всі фінансові зобов`язання, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету. Порядок закриття рахунків поточного бюджетного періоду та відкриття рахунків наступного бюджетного періоду визначається Міністерством фінансів України, у зв`язку з чим військовою частиною НОМЕР_1 здійснити оплату за минулі періоди неможливо;
суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував наявність у діях відповідача складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності як збитки, у формі суми 3% річних у сумі 5618 грн 04 коп., та інфляційних втрат у розмірі 26 789 грн 29 коп., оскільки позивач не долучив до матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому матеріальних збитків, не конкретизував яких саме збитків йому було завдано діями відповідача (реальних збитків чи упущена вигода), а тому позовні вимоги в частині - 3% річних та інфляційних втрат у вищезазначеному у розмірі не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року у справі № 916/2497/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
25.11.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд у задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року у справі № 916/2497/25 відмовити, рішення Господарського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року у справі № 916/2497/25 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.
У відзиві позивач зазначає, що:
за розрахунковий період грудень 2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 було спожито 75926 кВт.год. згідно даних, наданих оператором системи розподілу, АТ «ДТЕК Одеські Електромережі». В подальшому, з дотриманням вимог законодавства, позивачем було виставлено рахунок за спожиту електричну енергію № 40-119-УП/1 від 12.01.2024 на загальну вартість 200444,64 грн. (у т.ч. ПДВ). Також, 17.04.2024 року позивачем було вручено, а офіцером ЖЕС Бондарчуком А.В. отримано особисто під підпис скоригований акт прийняття-передавання товарної продукції за грудень 2023 року та акт звірки розрахунків; 
саме споживач контролює власне споживання та мав можливість 31.12.2023 зафіксувати покази лічильників електричної енергії та визначити обсяг спожитої електричної енергії за грудень 2023, а відповідно шляхом множення обсягу спожитої електричної енергії на фіксовану ціну, визначену постановою КМУ України № 483, мав можливість визначити вартість спожитої електричної енергії у грудні 2023 та мав можливість до 31.12.2023 сплатити за спожиту у грудні 2023 електричну енергію, тому наведені відповідачем доводи не звільняють його від оплати за спожиту електричну енергію;
проект договору про закупівлю розробляється саме замовником та є невід`ємною частиною тендерної пропозиції. Договір між позивачем та відповідачем був укладений 14.02.2023 на підставі проєкту договору, який було розроблено саме відповідачем, тому саме на відповідача покладено обов`язок із визначення необхідного обсягу електричної енергії для забезпечення власної діяльності/потреб, а також планування обсягів електричної енергії, яка була спожита у відповідні розрахункові періоди. Саме відповідач повинен та має здійснювати прогноз та контроль власних обсягів споживання електроенергії. Тому при укладенні договору, відповідач повинен був зробити власний розрахунок обсягів споживання. Натомість, відповідач, здійснивши власне планування відповідних обсягів електроенергії при закупівлі, що мала бути спожита останнім, і після цього споживши електричну енергію у більшому обсязі, ніж передбачено договором, необґрунтовано посилається на відсутність підстав для оплати спожитої у більшому обсязі електроенергії, хоча договір був чинним, його виконання з боку постачальника було дотримано, а отже, в силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України, такий договір підлягає до виконання сторонами в обов`язковому порядку;
відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення юридичної особи від відповідальності за порушення договору, а його пункти, що встановлюють виключення, можуть бути визнані недійсними;
позивач зі своєї сторони виконав всі положення законодавства, що регулюють відносини у сфері електропостачання, та дотримався умов укладеного договору. Натомість,
відповідач порушив умови, визначені договором в частині оплати за фактично спожиту електричну енергію, та не виконав обов`язки, визначені законодавством в сфері публічних закупівель, як замовника;
відповідно до п. 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів. Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Пунктом 3 додатку 3 до договору про закупівлю – «Комерційна пропозиція №1/1-УП встановлено, що споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку грошовими коштами на спеціальний рахунок ТОВ «ООЕК». Неотримання споживачем рахунку не звільняє його від сплати за фактично спожиту електричну енергію. Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним пунктом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем;
відсутність оплати відповідачем вартості спожитої електричної енергії у розмірі 161090 грн 16 коп., стало підставою для захисту прав та інтересів ТОВ «ООЕК» в судовому порядку. Оскільки дані дії відповідача свідчать про порушення грошового зобов`язання, ТОВ «ООЕК» залишило за собою право нарахування 3% річних у розмірі 5618,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 26789,29 грн., що прямо передбачено ст. 625 Цивільним кодексом України та п. 5 додатку 3 до договору – «Комерційна пропозиція №1/1-УП (для бюджетних установ)»;
вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу;
на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмується (її не треба доводити), позивач не зобов`язаний доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем;
постачання позивачем відповідачу електроенергії та прийняття цієї електроенергії відповідачем є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити спожиту електроенергію відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно акту приймання-передачі спожитої електроенергії;
перевищення розміру споживання електричної енергії не звільняє відповідача від договірного обов`язку здійснити розрахунок за фактично спожиту електричну енергію, як і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання;
у разі перевищення обсягів споживання та незгоди з умовами договору, відповідач міг припинити споживання електричної енергії. Однак, після споживання всього очікуваного обсягу електричної енергії, відповідач продовжив подальше споживання, що зумовило збільшення заборгованості перед позивачем.
Підсумовуючи вищевикладене, позивач вказує, що судом першої інстанції було повно та всебічно розглянуто справу, досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку з чим постановлено законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/2497/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 193 497 грн. 49 коп. 
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 25 вересня 2025 року у справі № 916/2497/25 є таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса, з метою здійснення діяльності якого є постачання електричної енергії споживачам, було створено відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу Акціонерне товариства «Одесаобленерго» від постачання електричної енергії.
Постановою НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 надано ліцензію Товариству з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса з постачання електричної енергії споживачам.
14.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119-УП/20-23, пунктами 1.1, 1.2 якого визначено, що останній встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі» та абз. 3,4 п. 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 та Постанови Кабінету Міністрів України № 1275 від 11.11.2022 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану», та № 335 від 20.03.20222 «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану». Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів.
Відповідно до п. 2.1 договору № 40-119-УП/20-23 постачальник продає електричну енергію за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Кількість очікуваного споживання (постачання) електричної енергії за цим договором визначеного в обсязі 100000 кВт.год., у тому числі за місяцями 2023 року, тис.кВт. год.: січень 2023 року – 83,3; лютий 2023 року – 83,3; березень 2023 року – 83,3; квітень 2023 року – 83,3; травень 2023 року – 83,3; червень 2023 року – 83,3; липень 2023 року – 83,3; серпень 2023 року – 83,3; вересень 2023 року – 83,3; жовтень 2023 року – 83,3; листопад 2023 року – 83,3; грудень 2023 року – 83,3.
Згідно з п. 2.3 договору № 40-119-УП/20-23 строк постачання електричної енергії з 01.01.2023 року до 18.05.2023 у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад визначений період то термін надання послуг вважати продовженим, визначений Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, але не довше 31.12.2023 року.
Пунктом 2.4 договору № 40-119-УП/20-23 передбачено, що місце постачання електричної енергії (надання універсальної послуги): згідно додатку 1 “Заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг”.
Умовами п. 3.4 договору № 40-119-УП/20-23 визначено, що датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.

Згідно з п. 5.1 договору № 40-119-УП/20-23 ціна цього договору становить 1680000,00 грн., в тому числі ПДВ 280000,00 грн.
- 300000,00 грн. - за рахунок бюджетних коштів;
- 1380000 грн. - за рахунок відшкодувань військовослужбовців, які проживають в службових приміщеннях згідно з договорі.
Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), для побутових споживачі, встановлених на підставі нормативних актів, зокрема, на момент укладання цього договору, згідно із постановою Кабінету України від 05.06.2019 р. № 483 “Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії”, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.
Відповідно до п. 5.3 договору № 40-119-УП/20-23 передбачено, що ціна на електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1 глави 3 цього договору, та у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої Регулятором.
Ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України “Про ринок електричної енергії” і ПРРЕЕ. Сторони домовилися про те, що ціна на електричну енергію, сформована постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, повинна бути обов`язкова для сторін з дати її введення в дію (п. 5.5 договору № 40-119-УП/20-23).
Відповідно до п. 5.7 договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
В п. 5.8 договору № 40-119-УП/20-23 визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Положеннями п. 5.10 договору № 40-119-УП/20-23 передбачено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка та акту прийняття-передавання товарної продукції, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Умовами п.п. 1 п. 6.2 договору № 40-119-УП/20-23 визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.
Постачальник має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами цього договору (п.п. 1 п. 7.1 договору № 40-119-УП/20-23).
Пунктом 9.1 договору № 40-119-УП/20-23 визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Відповідно до п. 13.1 договору № 40-119-УП/20-23 встановлено, що останній укладається на строк до 31.12.2023 року та набирає чинності з моменту підписання договору сторонами, якщо інше не визначено умовами цього договору.
Пунктом 13.15 договору № 40-119-УП/20-23 передбачено, що невід`ємною його частиною є додатки:
- додаток 1 “Заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг”;
- додаток 3 “Комерційна пропозиція № 1/1-УП”.
14.02.2023 Військової частини НОМЕР_1 було підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг із початком постачання електроенергії з 01.01.2019.
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що Військова частина НОМЕР_1 внаслідок укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса договору про закупку електричної енергії є споживачем електричної енергії.
Як вбачається із додатку № 3 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119-УП/з-23 від 16.02.2023, відповідачем було обрано комерційну пропозицію № 1/1-УП (для бюджетних установ), відповідно до умов п. 1 якої ціна (тариф) на електричну енергію постачання електричної енергії за договором здійснюється за фіксованими цінами на електричну енергію для побутових споживачів, встановленими на підставі нормативних актів, зокрема, на момент укладення договору згідно постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 р. № 483 “Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії” (зі змінами) додаток № 3 до положення). На момент укладення договору ціна становить 1,68 грн./кВт.год. з ПДВ.
Інформація про діючий тариф (ціну) на послуги постачальника універсальних послуг за електричну енергію є додатком до цієї Комерційної пропозиції та розміщується постачальником щомісячно на офіційному веб-сайті ooek.od.ua не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування та не потребує додаткового письмового повідомлення споживачу. У разі зміни ціни (тарифу) на електричну енергію оплата заборгованості проводиться за цінами (тарифами), що діяли у період, за який сплачується борг. Інформацію по діючий тариф (ціну) на універсальну послугу клієнт може отримати на сайті постачальника за посиланням https://ooek.od.ua/postUp/ або шляхом отримання інформації в паперовому вигляді за зверненням споживача.
Положеннями п. 2 комерційної пропозиції № 1/1-УП передбачено, що обсяги спожитої електричної енергії визначаються оператором за розрахунковий період, який становить один календарний місяць. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.
Згідно з п. 3 комерційної пропозиції № 1/1-УП визначений термін надання рахунку за спожиту електроенергію та термін його оплати: споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електроенергії протягом 5 робочих днів від дня отриманого рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Споживач має право здійснювати попередню оплату. Не отримання споживачем рахунку не звільняє його від сплати за фактичну спожиту електричну енергію. Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію в установлені даним пунктом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем.
Оплата послуг з розподілу електричної енергії мережами оператора системи: споживач здійснює оплату послуг з розподілу та передачі електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника (п. 4 комерційної пропозиції № 1/1-УП).
Відповідно до п. 5 комерційної пропозиції № 1/1-УП за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушення термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник проводить споживачу нарахування пені в розмірі 0,01% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом усього періоду прострочення зобов`язання. Згідно із ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу за весь час прострочення.
Пунктом 8 комерційної пропозиції № 1/1-УП сторони погодили термін дії договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг: договір набирає чинності з моменту підписання договору сторонами і укладається на строк до 31 грудня 2023 р., а в частині розрахунків договір діє до повного їх виконання.
В подальшому додатковою угодою № 4 від 06.07.2023 року до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119 УП/з/20-23 від 14.02.2023 року у зв`язку зі зміною реквізитів споживача сторони за взаємною згодою вирішили внести зміни у розділ 14 “Місцезнаходження та банківські реквізити сторін”. Всі інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання.
Також додатковою угодою № 5 від 06.07.2023 року до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119 УП/з/20-23 від 14.02.2023 року сторони домовились збільшити ціну за електричну енергію за 1 кВт.год з 01.06.2023 р., яка становить 2,64 грн/кВт год. з ПДВ. Також на підставі п. 1 цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди викласти абз. 2 п. 2.1 Розділу 2 “Предмет договору” у наступній редакції: “Кількість очікуваного споживання (постачання) електричної енергії за цим договором визначеного в обсязі 823021 кВт.год., у тому числі за місяць 2023 року, тис. кВт.год.: січень 2023 року – 175,079; лютий 2023 року – 108,907; березень 2023 року – 92,710; квітень 2023 року – 83,328; травень 2023 року – 53,285; червень 2023 року – 44,244; липень 2023 року – 44,244; серпень 2023 року – 44,244; вересень 2023 року – 44,244; жовтень 2023 року – 44,244; листопад 2023 року – 44,244; грудень 2023 року – 44,248”. Інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання. Дана додаткова угода регламентує взаємовідносини між сторонами з 01.06.2023 року, у відповідність до положень ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.
Крім того, додатковою угодою № 8 від 26.07.2023 року до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119 УП/з/20-23 від 14.02.2023 сторони дійшли взаємної згоди та виклали додаток № 1 “Заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг” до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119 УП/з/20-23 від 14.02.2023 року в новій редакції. Всі інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Наразі в матеріалах справи наявна довідка Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса, в якій повідомлено, що ОСР “ДТЕК Одеські електромережі” надав остаточні, скориговані дані щодо споживання електричної енергії по точках комерційного обліку за розрахунковий період - грудень 2023 р. в обсязі 75926 кВт.год. 
Відповідно до вказаної довідки, за розрахунковий період - грудень 2023 позивачем від АТ “ДТЕК Одеські електромережі”, як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії Військовою частиною НОМЕР_1 , з якої вбачається, що відповідачем було спожито 75926 кВт.год. по ЕІС-коду об`єкта: 62Z8663588796149, 62Z5996965892958, 62Z1178655805101, 62Z3747385306160, 62Z8848233647168, 62Z1103811299950, 62Z0618537165959, 62Z3606885993792, 62Z0506304177545, 62Z7131273259492, 62Z1035939179599, 62Z9458195477464, 62Z5347494022232, 62Z3514075043828, 62Z1372669268916.
Із наявної в матеріалах справи копії рахунку за спожиту електричну енергію № 40-119-УП/з-23 від 12.01.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 спожито у грудні 2023 року електричної енергії в об`ємі 75926кВт./год. на загальну вартість 200444,64 грн., у т.ч. ПДВ. Вказаний рахунок було отримано 17.04.2024 року представником відповідача Бондарчуком А.В. нарочно, про що свідчить відмітка останнього на копії такого рахунку.

Таким чином, з огляду на вказане, оплата вартості обсягу спожитої електроенергії мала бути здійснена відповідачем відповідно до умов, визначених в Комерційній пропозиції, а саме протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку.
Наразі, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була частково здійснена оплата за спожиту електричну енергію за спірний період, а саме сплачено кошти у загальному розмірі 39 354 грн 48 коп., що підтверджується наданими позивачем копією банківською випискою по рахунку позивача.
Інших належних та допустимих доказів щодо сплати заборгованості за договором про постачання електричної енергії з боку відповідача матеріали справи не містять. 
Предметом позову у справі № 916/2497/25 є наявність або відсутність підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми заборгованості за поставлену Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м.Одеса електричну енергію у розмірі 161 090 грн 16 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України ( який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України який був чинний на час виникнення спірних правовідносин).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 275 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» (зараз і надалі в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).
Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».
За змістом частин другої, шостої та сьомої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.
У пункті 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 №312, (надалі - Правила роздрібного ринку електричної енергії, зараз і надалі - в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.
Відповідно до пункту 1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку.
На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (пункт 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Пунктом 3.1.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.
Відповідно до п. 4.3 ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленим Кодексом комерційного обліку.
Згідно із п. 5 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р., Оператор системи надає послуги комерційного обліку споживачам. За пп. 8.6.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018, зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.
Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку. На даний час, на підставі п. 10 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме – АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».
Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункт 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.14. Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Відповідно до пункту 4.21. Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.
Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункти 5.2.1., 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса та Військової частини НОМЕР_1 було укладено договір про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 40-119-УП/з/20-23 (далі – договір).
У зв`язку з укладенням між сторонами договору, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса для ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .
Пунктом 2.3 Договору передбачено термін постачання електричної енергії, а саме: з 01.01.2023 року до 18.05.2023 року. У разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад визначений період, то термін надання послуг вважати продовженим, визначений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше 31.12.2023 року. Оскільки строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався до 31.12.2023 року та діє до сьогодні, термін постачання електричної енергії за Договором у відповідності до п. 2.3 складає: з 01.01.2023 року до 31.12.2023 року.
За грудень 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса від Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» як оператора системи розподілу, отримано дані щодо фактичного споживання електричної енергії Військовою частиною НОМЕР_1 .
З отриманих даних вбачається, що в грудні 2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 було спожито 75926 кВт.год. Обсяг спожитої електричної енергії підтверджується довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі».
Пунктом 3 додатку № 3 до договору «Комерційна пропозиція №1/1-УП (для бюджетних установ)» встановлено, що споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса.
Із наявної в матеріалах справи копії рахунку за спожиту електричну енергію № 40-119-УП/з-23 від 12.01.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 спожито у грудні 2023 року електричної енергії в об`ємі 75926кВт./год. на загальну вартість 200 444 грн 64 коп., у т.ч. ПДВ. Вказаний рахунок було отримано 17.04.2024 року представником відповідача Бондарчуком А.В. нарочно, про що свідчить відмітка останнього на копії такого рахунку.
Таким чином, з огляду на вказане, оплата вартості обсягу спожитої електроенергії мала бути здійснена відповідачем відповідно до умов, визначених в Комерційній пропозиції, а саме, протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку.
Між тим, з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати електричної енергії, не оплатив виставлений позивачем рахунок за № 40-119-УП/з-23 від 12.01.2024 за спожиту електричну енергію у грудні 2023 на суму 200 444 грн 64 коп., а лише була частково здійснена оплата за спожиту електричну енергію за спірний період, а саме, сплачено кошти у загальному розмірі 39 354 грн 48 коп., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача у зв`язку з чим у відповідача наявний борг перед позивачем.
З огляду на наявні у матеріалах справи належні та допустимі письмові докази у їх сукупності, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок Господарського суду Одеської області, викладений в оскаржуваному рішенні від 25 вересня 2025 року, щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача основного боргу у розмірі 161 090 грн 16 коп. у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих на себе господарських зобов`язань за договором про постачання електричної енергії щодо оплати у повному обсязі в строки, встановлені договором.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Нормами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати беззаперечне виконання договірних зобов`язань.
Як вбачається з аналізу цих норм, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 905/587/18.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання та вимоги про повернення боргу до моменту його усунення.
З урахуванням наведеного та перевіривши відповідний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса в цій частині та вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних (з 25.04.2024 по 23.06.2025) в розмірі 5 618 грн 04 коп., інфляційних втрат (з травня 2024 по травень 2025) у розмірі 26 789 грн 29 коп. також є правомірним.
Щодо доводів скаржника про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», м. Одеса порушило умови договору в частині того, що акт на оплату вищезазначеної суми боргу до Військової частини НОМЕР_1 не надходив, то вони колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до пункту 5.5 договору датою розрахунку визначено 01 число кожного місяця, наступного після закінчення розрахункового періоду. Отже, обов`язок здійснити оплату виникає незалежно від отримання акту на оплату та має бути виконаний у строки, прямо визначені умовами договору. Такі посилання апелянта не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, оскільки умовами договору не передбачено залежність строку оплати від факту отримання відповідачем такого акту і ненадходження акту в строки не змінює погодженого сторонами строку виконання грошового договірного зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за його порушення.
Доводи апеляційної скарги про неможливість виконання грошового зобов`язання у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, також не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.
Факт того, що боржник є бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету, сам по собі не звільняє його від обов`язку належного та своєчасного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Норми Бюджетного кодексу України регулюють порядок бюджетного фінансування, закриття рахунків та обліку бюджетних зобов`язань, однак не припиняють і не змінюють цивільно-правові (господарські) зобов`язання сторін за укладеним договором та не звільняють боржника від відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання.
Неможливість здійснення оплати за минулі бюджетні періоди з підстав закриття рахунків поточного бюджетного періоду є наслідком особливостей бюджетного процесу та організації фінансування боржника і не може покладатися на кредитора, а також не є підставою для звільнення від виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, укладаючи договір, боржник був обізнаний зі своїм правовим статусом, порядком бюджетного фінансування та обмеженнями бюджетного законодавства, однак добровільно прийняв на себе зобов`язання щодо оплати спожитих послуг у строки, визначені договором.
Отже, посилання апелянта на положення Бюджетного кодексу України не спростовують встановленого судом факту порушення договірних зобов`язань та не є підставою для звільнення його від відповідальності, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях відповідача складу правопорушення та недоведеність завдання позивачу збитків у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат є помилковими та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Як вже зазначалося вище за текстом постанови, нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних не є відшкодуванням збитків, а є спеціальною мірою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка застосовується незалежно від наявності чи відсутності вини боржника та не потребує доведення факту завдання кредитору матеріальних збитків, їх розміру або виду (реальні збитки чи упущена вигода).
Для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України достатньо встановлення судом факту прострочення виконання грошового зобов`язання, що у даній справі судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи.
Отже, посилання апелянта на відсутність доказів завдання збитків та ненаведення їх конкретного виду є юридично неспроможними, оскільки такі обставини не входять до предмета доказування у спорах про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих за прострочку виконання боржником грошового зобов`язання.
Таким чином, як вже зазначалося раніше, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 5 618 грн 04 коп. та інфляційних втрат у розмірі 26 789 грн 29 коп. є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Як вже зазначалося вище за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставини несплати відповідачем грошових коштів за постачання електричної енергії за грудень 2023 рік у вищезазначеному розміру є такими, що відповідають таким стандартам. 
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.
Враховуючи викладене, доводи Військової частини НОМЕР_1 , викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року у справі № 916/2497/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року у справі № 916/2497/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 року у справі № 916/2497/25 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 15 січня 2026 року.
 Головуючий суддя 	 Г.І. Діброва	
  Судді 	  Я.Ф. Савицький 	
 	  А.І. Ярош