ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/2438/24 (922/4055/24) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пєскова В. Г. - головуючий, Жукова С. В., Огородніка К. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради 

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025
у складі колегії суддів: Тихого П.В.- головуючого, Слободіна М.М., Шутенко І.А
та на рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 
у складі судді Лавренюк Т.А 
у справі № 922/2438/24 (922/4055/24)
за позовом Харківської міської ради,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" 
про стягнення 1 497 630,86 грн,

ВСТАНОВИВ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.07.2024 № 386792487 право власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, 118 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (далі - ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування") на:

- з 23.01.2019 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "Л/1-1" загальною площею 277,0кв.м, на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2008, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 № 84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 № 1046987;

- з 23.01.2019 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "М/1-1" загальною площею 52,7кв.м, на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2008, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 № 84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 № 1046987;

- з 23.01.2019 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "Д/1-1" загальною площею 321,6кв.м, на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2008, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 № 84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 № 1046987;

- з 22.01.2019 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "Я/1-1" загальною площею 1635,4кв.м на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 № 84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 № 1046987;

- з 22.01.2019 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "Ш/1-1" загальною площею 1214,8кв.м на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 № 84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 № 1046987;

- з 25.12.2013 по теперішній час на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 1982,1 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2007 № 1107.
2. Вищевказані нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035, право користування якою відповідачем не оформлено.
3. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.09.2024 № HB-0002296132024 площа земельної ділянки по просп. Ново-Баварському, 118 у м. Харкові з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035 складає 1,9660 га, сформована земельна ділянка - 24.05.2019. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.
Подання позову
4. Харківська міська рада, посилаючись на вищевказані обставини, а також на акт обстеження вказаної земельної ділянки від 21.08.2024, складений за результатами її обстеження, здійсненого Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача 1 497 630,86 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки загальною площею 1,9660га за адресою: пр-т Ново-Баварський, 118 у м. Харкові з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, а також покласти на відповідача судовий збір за подання позовної заяви.
5. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.01.2024 №здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035, площею 1,9660 га по просп. Ново-Баварському, 118, у м. Харкові без правовстановлюючих документів, відповідно до якого загальна сума безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 (з урахуванням сплачених відповідачем коштів за 11 місяців 2020 року та за 2021 рік) складає 1 497 630,86грн, які є предметом позову у справі. При цьому під час здійснення розрахунку позивачем застосовано коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов із значенням 1.
6. Відповідач посилався на те, що відповідно до Експертного висновку щодо наявності складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки наданої в оренду ТОВ "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" за адресою: Харківська область, м. Харків, Новобаварський район, пр. Ново-Баварський (Ілліча), 118, Кадастровий номер 6310137900:12:013:0035 (загальна площа 1,9660га) № 25 від 11.12.2024, наданого Державним підприємством Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних та екологічних вишукувань, за сукупністю факторів потенційної затоплюваності високими водами в періоди максимальної водності, постійного підтоплення в звичайних умовах: наявності потужного шару насипних ґрунтів, які не можуть бути використані (без попередньої підготовки відповідно до результатів польових і лабораторних випробувань) у якості природних основ фундаментів проектованих будівель і споруд: 
- сучасні інженерно-геологічні та гідрогеологічні умови ділянки визначені як складні; 
- відповідно до "Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові" (затв. 19 сесією Харківської міськради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 567/17) рекомендується застосувати понижуючий коефіцієнт К1 на складність інженерно-геологічних умов за "наявністю ґрунтових вод на глибині до 2,0 м";
- при розрахунку орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035 (загальна площа 1,9660га), розташованого по пр. Ново-Баварському (Ілліча), 118 у Новобаварському районі м. Харкова, доцільно застосувати коефіцієнт К1 як вказано вище.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
7. 27.03.2025 рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/2438/24(922/4055/24) у задоволенні позову відмовлено повністю.
8. 09.07.2025 постановою Східного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 14.07.2025) рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі № 922/2438/24 (922/4055/24) - залишено без змін. 
9. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що позивачем не доведено факт правомірності здійснення розрахунку стягуваної суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 у сумі 1 497 630,86грн із застосуванням коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов із значенням 1. 
10. Суд апеляційної інстанцій також зазначив, що відповідно до затвердженого самим позивачем Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08, понижуючий коефіцієнт застосовується до частини земельної ділянки, на який встановлено заводнення. В той же час застосована позивачем формула обрахування розміру зобов`язання по ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) включає в якості складової площу усієї земельної ділянки, у зв`язку з чим суд не може самостійно застосувати понижуючий коефіцієнт до усієї площі земельної ділянки, оскільки повноваження зменшення розміру зобов`язання належить кредитору, а не суду.
11. Також суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не підтвердив належними й допустимими доказами також і інші складові розрахунку суми стягнення, зокрема - розмір нормативної грошової оцінки, яку було застосовано ретроспективно, без доведення факту її незмінності протягом спірного періоду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи касаційної скарги 
12. 04.08.2025 (через підсистему "Електронний суд") Харківською міською радою подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі № 922/4055/24 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі - 1 497 630,86 грн за використання земельної ділянки загальною площею 1,9660 га по просп. Ново-Баварському, 118 у м. Харкові з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.
13. Підставою касаційного оскарження Харківська міська рада зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та стверджує, що:

- суд апеляційної інстанції порушив ст. 2, 14, ч. 1 ст. 269 ГПК України та не врахував висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 14.02.2024 у справі 906/1379/15, від 23.08.2023 у справі № 910/13963/21, 28.10.2021 у справі № 910/13604/20 й порушив принцип диспозитивності, оскільки вийшов за межі доводів апеляційної скарги та заперечень відповідача;

- суди першої та апеляційної інстанцій порушили вимоги ст. 86 ГПК України та не врахували висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 25.06.2020 у справі 924/233/18, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц щодо стандарту доказування при оцінці доказів,

- судом апеляційної інстанції, застосовуючи вимоги ст. 1212 ЦК України та перевіряючи розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23.04.2025 у справі № 464/6766/23, від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19, від 19.03.2024 у справі № 912/140/23 щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також в постановах Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19, від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц.
14. Харківська міська рада зазначає, що відповідно до вимог п. 289.1. ст. 289 Податкового кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 20, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю. При цьому скаржник просить врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 09.11.2021 № 905/1680/20.
15. Скаржник вказує, що нормативна грошова оцінку земельних ділянок у місті Харкові проводилась станом на 01.01.2018 та впроваджена в дію з 01.01.2020 і станом на 2024-2025 роки нормативна грошова оцінка земель відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 "Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок" не розроблялась та не затверджувалась, у зв`язку з чим посилання Східного апеляційного господарського суду на відмінний алгоритм проведення нормативної грошової оцінки, є безпідставним.
16. На думку скаржника, ухвалюючи судове рішення, суди безпідставно поклали обов`язок доказування на позивача, з урахуванням доводів, на які посилався саме відповідач.
17. Позивач вважає, що судами не враховано, що відповідно до п. 2.4 Положення № 41/08 (в редакції до 01.01.2022) застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів. Відповідно до п. 2.4 Положення № 41/08 (в редакції з 01.01.2022) застосування коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов (К1) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання зазначеного коефіцієнту (висновків, довідок тощо спеціалізованих установ та організацій). З викладеного, на думку скаржника, вбачається, що у Харківській міській раді був відсутній обов`язок з власної ініціативи взагалі застосовувати вказаний коефіцієнт та відповідно збирати та доводити наявність або відсутність ґрунтових вод на спірній земельній ділянці.
18. Скаржник доводить, що залишаючи без змін рішення суду першої інстанції Східний апеляційний господарський суд застосував регуляторний акт в редакції, якої не існувало в період з 01.01.2020 по 31.12.2021, оскільки редакції Положення № 41/08, яка би передбачала застосування коефіцієнта К1 за відсутності будівництва та реконструкції не існує.
19. На думку скаржника, оскільки Господарський суд Харківської області вважав, що має бути застосований саме коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов К1= 0,73 то суд не був позбавлений можливості нарахований розмір безпідставно збережених коштів помножити на 0,73 та вирахувати сплачені платежі.
20. Харківська міська рада також наполягає, що експертним висновком не визначено який саме коефіцієнт інженерно-геологічних умов підлягає застосуванню, оскільки експертом не визначалась частка земельної ділянки де знаходяться (можливо) ґрунтові води та рівень відповідальності будівель і спору, що є обов`язковою умовою для застосування відповідного коефіцієнту. З урахування зазначеного, відсутні підстави для застосування коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов відповідно до вимог Положення № 41/08.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
21. Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
23. Предметом касаційного перегляду у цій справі є судові рішення, ухвалені за результатом розгляду заявленого у межах справи про банкрутство позову про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки.
24. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регулює ст. 1212 ЦК України. 
25. Частинами першою, другою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
26. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).
27. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. відповідно до них нормативно-правовими актами. 
28. Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізуються через право постійного користування або право оренди (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №910/6662/24).
29. Право оренди земельної ділянки визначає ст. 93 ЗК України. Так, відповідно до частини першої цієї статті право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
30. За змістом п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. 
31. Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
32. За змістом ст.ст. 122-124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
33. Відтак у вищенаведених нормах матеріального права законодавець закріпив принцип "платного використання землі". 
34. Статтею 288 Податкового кодексу України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. 
35. Приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
36. З урахуванням зазначених норм чинного законодавства, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, міська рада має право на звернення з позовом про стягнення коштів як безпідставно збережених у розмірі плати за фактичне користування земельною ділянкою в порядку ст. 1212 ЦК України.
37. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, що підлягали б сплаті за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16, від 20.09.2018 у справі №925/230/17, від 29.07.2025 у справі №910/6662/24).
38. Верховний Суд зауважує, що згідно з ч. 4 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції під час перегляду судових рішень враховує висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду, ухваленій після подання касаційної скарги.
39. Після подання скаржником касаційної скарги у цій справі Верховним Судом ухвалено постанову від 13.01.2026 у справі №922/407/23, яка стосується подібних правовідносин (стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності без оформлення прав) та містить правові висновки щодо застосування ст. 1212 ЦК України у взаємозв`язку з нормами земельного законодавства і правилами оцінки/перевірки розрахунку. 
40. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачу належать об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310137900:12:013:0035, право користування якою відповідачем не було оформлено. 
41. Отже підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України щодо повернення власникові земельної ділянки коштів, безпідставно збережених як плата за фактичне користування нею. Спір щодо правильності окремих елементів розрахунку (зокрема, застосування коефіцієнтів) стосується визначення розміру безпідставно збережених коштів, але не усуває самого факту виникнення кондикційного зобов`язання (аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 13.01.2026 у справі №922/407/23).
42. Верховний Суд враховує, що у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23 звернуто увагу на те, що відсутність визначення частки земельної ділянки, відсутність конкретного значення коефіцієнта та відсутність прив`язки до площі та періоду є обставинами, які підлягають перевірці при вирішенні питання про можливість застосування понижуючого коефіцієнта і не усувають необхідності окремого з`ясування факту користування земельною ділянкою без оформлення права. Аналогічні наведеним висновки викладено в постанові Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 922/2438/24(922/4053/24) у подібних правовідносинах, що також ухвалена після подання касаційної скарги у цій справі. 
43. Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції меж апеляційного перегляду, Верховний Суд зазначає таке.
44. За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги; вихід за такі межі допускається лише у випадках, визначених ч. 4 ст. 269 ГПК України. Відповідні підходи до застосування принципів диспозитивності та меж апеляційного перегляду сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2024 у справі №906/1379/15, від 23.08.2023 у справі №910/13963/21, від 28.10.2021 у справі №910/13604/20, на які посилається скаржник.
45. Зі змісту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд додатково навів мотиви щодо ретроспективного застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та недоведеності її незмінності протягом спірного періоду. Водночас наведені мотиви не випливали з доводів апеляційної скарги і, відповідно, не входили до меж апеляційного перегляду у розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України.
46. Отже аргументи скаржника в касаційній скарзі про порушення судом апеляційної інстанції принципу диспозитивності та вихід за межі доводів апеляційної скарги є обґрунтованими, оскільки такі мотиви могли вплинути на результат апеляційного перегляду.
47. Верховний Суд зазначає, що допущені порушення не зводяться виключно до виходу суду апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України). Для правильного вирішення спору необхідно встановити та надати оцінку фактичним обставинам і доказам, які мають значення для розміру безпідставно збережених коштів (зокрема, щодо можливості та порядку застосування коефіцієнта К1, визначення його значення та/або частки земельної ділянки, до якої він може застосовуватися, перевірки арифметики розрахунку з урахуванням сплачених сум).
48. Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо розподілу тягаря доказування та оцінки доказів (ст.ст. 13, 74, 79, 86 ГПК України), Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, фактично не розмежували: (1) наявність підстав для виникнення кондикційного зобов`язання та (2) доведеність розміру безпідставно збережених коштів, ототожнивши заперечення щодо правильності розрахунку (застосування коефіцієнта К1, визначення частки ділянки тощо) з відсутністю підстав для стягнення в цілому. Такий підхід не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23.
49. Щодо аргументів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Верховний Суд зважає на підхід, викладений у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23, за яким витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку може використовуватися як доказ відповідних даних, а питання його застосовності до спірного періоду вирішується з урахуванням доводів та доказів сторін у конкретній справі.
50. Водночас зазначені порушення не можуть бути усунуті на стадії касаційного перегляду справи, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено повно та узгоджено обставини, необхідні для визначення розміру заявлених до стягнення коштів, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо встановлення таких обставин (ст. 300 ГПК України).
51. Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити та оцінити обставини, що мають значення для визначення розміру безпідставно збережених коштів (зокрема, частку земельної ділянки, до якої може застосовуватися коефіцієнт К1, значення такого коефіцієнта за спірний період, належність і допустимість доказів щодо підстав його застосування, а також арифметичну перевірку розрахунку з урахуванням сплачених сум). З урахуванням приписів ч. 4 ст. 310 ГПК України, за яких справа направляється до суду першої інстанції у всіх випадках, крім ситуації, коли порушення допущено лише апеляційним судом, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
52. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з`ясувати та оцінити обставини, що мають значення для визначення періоду, площі фактичного користування та складових розрахунку у межах заявленого позивачем періоду, а також розмежувати: 1) питання наявності підстав для виникнення кондикційного зобов`язання; 2) питання визначення розміру безпідставно збережених коштів.
53. Господарський суд також має надати оцінку поданому позивачем витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також запереченням відповідача щодо застосування такої оцінки для визначення розміру заявлених до стягнення коштів, а також перевірити доводи відповідача щодо можливості та порядку застосування понижуючого коефіцієнта складних інженерно-геологічних умов, зокрема з`ясувати: чи підтверджено належними та допустимими доказами наявність підстав для застосування такого коефіцієнта; чи визначено частку земельної ділянки, до якої може бути застосований понижуючий коефіцієнт; чи встановлено конкретне значення такого коефіцієнта відповідно до вимог нормативних актів, які регулюють порядок визначення орендної плати за землю у місті Харкові, у спірний період.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
54. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково та передати справу повністю або частково на новий розгляд, у тому числі за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
55. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч. 4 ст. 310 ГПК України). 
56. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийняті у справі постанова та рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В. Розподіл судових витрат
57. Частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково. 
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі № 922/2438/24 (922/4055/24) скасувати.
3. Справу № 922/2438/24 (922/4055/24) передати до Господарського суду Харківської області на новий розгляд. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

К. Огороднік