П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року м. Київ

Справа №373/893/25
Провадження: № 22-ц/824/3469/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С.М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Керекези Я. І.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

В квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 07 жовтня 2006 року по 13 липня 2010 року. Від сумісного проживання у шлюбі вони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається на денній формі навчання в Національній академії внутрішніх справ. Відповідач є військовим, отримує стабільну заробітну плату, тому має можливість надавати допомогу на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно.
У зв`язку з чим, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року і до закінчення навчання в Національній академії внутрішніх справ, але не довше, ніж до досягнення донькою 23-річного віку.
Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року і до закінчення навчання в закладі вищої освіти, але не довше, ніж до досягнення донькою 23-річного віку.
В частині стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визначити стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн щомісячно.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Зокрема, суд не допитав позивачку щодо фактичного отримання аліментів, їх розміру та напрямів використання на утримання доньки, не з`ясував реальні потреби дитини та обсяг витрат, які несе один із батьків.
Крім того, вказує, що судом не було належним чином досліджено питання фактичного місця проживання доньки. Так, дитина зареєстрована за адресою в селі Дівички Бориспільського району Київської області, однак фактично навчається на денній формі навчання у місті Києві, у зв`язку з чим суд не встановив, де саме та з ким вона фактично проживає, хто несе основні витрати, пов`язані з її проживанням та навчанням, а також чи отримує дитина будь-яку державну соціальну допомогу або додаткову матеріальну підтримку з боку матері.
Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема, наявність у відповідача на утриманні батьків, які є особами з інвалідністю, а також необхідність обслуговування кредитних зобов`язань, отриманих для придбання житла, що суттєво впливає на його матеріальний стан.
На підтвердження понесених витрат та їх системного характеру долучив до апеляційної скарги квитанції про перерахування грошових коштів батькові, який є особою з інвалідністю та онкологічно хворим, що, на думку скаржника, свідчить про наявність у нього постійних та значних фінансових зобов`язань, які суд першої інстанції безпідставно не врахував. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Зокрема, звертає увагу на те, що квитанції про перерахування грошових коштів, які скаржник просить долучити до матеріалів справи, були сформовані вже після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі. При цьому, скаржником не доведено ані їх систематичності, ані регулярності, ані наявності постійного характеру таких витрат, що виключає можливість врахування зазначених документів як доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Крім того, ОСОБА_2 посилається на відомі їй обставини щодо матеріального становища відповідача, зокрема на те, що він виріс у родині військовослужбовців та забезпечений іншим житлом. За таких умов подані ним довідки про неперебування на квартирному обліку самі по собі не свідчать про відсутність у нього житлового забезпечення чи про потребу в покращенні житлових умов, а відтак не можуть бути належним доказом на підтвердження заявлених ним доводів.
Також наголошує, що кредит на придбання житла відповідач оформив у період, коли з нього вже здійснювалося стягнення аліментів, а отже такі кредитні зобов`язання були прийняті ним добровільно з усвідомленням наявних аліментних обов`язків та не можуть покладатися в основу зменшення розміру утримання дитини або звільнення від його належного виконання.
Окремо у відзиві зазначено про необхідність долучення до матеріалів справи копії контракту з Національної академії внутрішніх справ (НАВС), яким підтверджується навчання дитини на контрактній основі. Хоча у вказаному договорі прямо не зазначена сума індексації, фактична вартість навчання у поточному році зросла на 5 240 грн, а загальна річна сума плати за навчання становить 39 500 грн, що свідчить про істотне фінансове навантаження на матір дитини.
ОСОБА_2 також зазначає, що саме вона самостійно несе витрати на оплату проживання дитини у гуртожитку, оскільки батько відмовився надати необхідні документи для оформлення пільг, передбачених законодавством для дітей учасників бойових дій. На підтвердження понесених витрат заявниця просить долучити до матеріалів справи відповідні квитанції.
Крім того, у відзиві звертається увага суду на те, що відповідач не повідомив суд про проходження ним військової служби у зоні бойових дій на сході України та отримання у зв`язку з цим додаткових грошових виплат, що, на переконання позивачки, свідчить про приховування від суду реального рівня його доходів і має істотне значення для правильного вирішення питання щодо визначення розміру аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 07 жовтня 2000 року сторони перебували у шлюбі (а. с. 2).
13 липня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 3).
Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).
24 травня 2012 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » (а. с.14).
Позивачка та її донька ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6, 10).
Із довідки Навчально-наукового інституту права та психології Національної академії внутрішніх справ № 142 від 03 березня 2025 року убачається, що ОСОБА_1 у 2024 році була зарахована на денну форму навчання, є студенткою 1 курсу даного вузу, термін навчання - з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року (а. с.8).
Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду із вказаним позовом, позивачка зазначала, що донька продовжує навчання на денній формі у закладі вищої освіти на платній основі, у зв`язку з чим потребує постійної матеріальної підтримки. Витрати, пов`язані з оплатою навчання, проживанням, харчуванням та іншими необхідними потребами студентки, є значними, а її власних доходів недостатньо для самостійного забезпечення доньки в повному обсязі. У зв`язку з цим просила стягнути з батька аліменти на утримання повнолітньої доньки до досягнення нею 23-річного віку як такої, що продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, відповідач посилався на те, що визначений позивачкою спосіб і розмір аліментів не враховує його фактичний матеріальний стан та наявність у нього інших істотних фінансових зобов`язань. Зокрема, відповідач зазначав, що є військовослужбовцем, проходить службу у складних умовах та має статус учасника бойових дій (а. с. 34).
Крім того, відповідач вказував на перебування на його утриманні батьків, зокрема матері, ОСОБА_8 , яка є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням від 11 серпня 2021 року (а. с. 35), а також батька, ОСОБА_9 , який є особою з інвалідністю III групи, що підтверджується посвідченням від 07 грудня 2015 року (а. с. 36). На підтвердження необхідності надання допомоги батькові відповідач додав до відзиву копії виписок з медичних документів, з яких убачається наявність у нього захворювання та проходження відповідного лікування (а. с. 37-39), а також рахунок № 213 від 14 серпня 2024 року про необхідність сплати коштів за набір імплантів у розмірі 59 500 грн.
Також відповідач зазначав, що не має власного житла та змушений був придбати квартиру в кредит, у зв`язку з чим несе значне кредитне навантаження. На підтвердження цього ним надано довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 14 квітня 2025 року, з якої вбачається, що 23 жовтня 2024 рокуміж відповідачем та банком укладено договір іпотеки № K9H0G600000226 на суму 1 412 530 грн, при цьому залишок заборгованості за кредитом становить 1 332 586 грн 14 коп. (а. с. 41-42).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у справі доведено наявність умов, передбачених статтею 199 СК України, для покладення на відповідача обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка не досягла 23-річного віку, продовжує навчання на денній формі на платній основі та проживає разом із матір`ю.
Суд урахував, що відповідач є працездатною особою, проходить військову службу, отримує стабільне щомісячне грошове забезпечення та визнає необхідність надання матеріальної допомоги доньці, хоча і не погоджується з розміром аліментів, заявленим позивачкою.
Разом з тим, суд не прийняв до уваги посилання відповідача на перебування на його утриманні батьків та відсутність у нього житла, оскільки такі обставини не підтверджені належними і допустимими доказами та не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд відхилив заяву відповідача про заміну позивача, оскільки чинним законодавством не передбачено права відповідача ініціювати таку заміну, а позивач як мати, з якою проживає повнолітня донька, має право на звернення з відповідним позовом.
Визначаючи спосіб і розмір стягнення аліментів, суд виходив з положень частини третьої статті 181 СК України, врахувавши стабільність доходів відповідача та наявність у нього кредитних зобов`язань і дійшов висновку про часткове задоволення позову з визначенням розміру аліментів у 1/5 частини щомісячного заробітку (доходу) відповідача.
Перевіряючи такі висновки суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Так, обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання та чи повнолітні дочка, син, що продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів загалом погоджується з висновком про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для покладення на відповідача обов`язку з утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Разом із тим, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у частці 1/5 від усіх видів заробітку відповідача не повною мірою відповідає принципу співмірності та балансу інтересів сторін, з огляду на сукупність установлених у справі обставин.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач є військовослужбовцем, отримує стабільний дохід, що свідчить про наявність у нього реальної можливості надавати матеріальну допомогу доньці. Водночас у справі підтверджено наявність у відповідача об`єктивних фінансових зобов`язань, зокрема кредитного навантаження, пов`язаного з придбанням житла, а також необхідність надання матеріальної допомоги батькам, що не може бути повністю ігноровано при визначенні розміру аліментів.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги про необхідність визначення аліментів у твердій грошовій сумі колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
З матеріалів справи убачається, що відповідач наполягав на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн щомісячно. Водночас відповідно до частини першої статті 200 СК України суд вправі визначити розмір аліментів як у твердій грошовій сумі, так і у частці від заробітку (доходу) платника з урахуванням обставин, передбачених статтею 182 цього Кодексу.
Як убачається з правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21, аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, можуть стягуватися у частці від доходу платника за наявності стабільного доходу.
Необхідність визначення аліментів у твердій грошовій сумі виникає, зокрема, у разі нерегулярного або мінливого доходу платника аліментів чи за наявності інших обставин, що унеможливлюють визначення аліментів у частці від доходу. Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що дохід відповідача є нестабільним або мінливим; навпаки, встановлено, що він отримує стабільне грошове забезпечення.
Крім того, відповідно до статей 179, 181, 184 СК України вибір способу стягнення аліментів належить одержувачу аліментів. За відсутності заяви позивачки про зміну способу стягнення аліментів суд не вправі відступати від обраного нею способу захисту.
За таких обставин підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі колегія суддів не вбачає.
Отже, беручи до уваги характер спірних правовідносин, вік та потреби повнолітньої доньки, факт її навчання на платній основі, а також необхідність дотримання розумного балансу між інтересами дитини та платника аліментів, колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, зменшивши його з 1/5 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення потреб повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та водночас відповідає принципам справедливості, розумності й співмірності, закріпленим у сімейному законодавстві.
При цьому, з матеріалів справи убачається, що в ході апеляційного перегляду сторонами було подано нові докази, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає наступне.
Оцінюючи наведені доводи, колегія суддів виходить з положень частини другої статті 367 ЦПК України, відповідно до яких нові докази можуть бути прийняті апеляційним судом лише у виняткових випадках, за умови доведення стороною неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від неї не залежали, а також за умови їх істотного значення для правильного вирішення спору.
Так, на підтвердження понесених витрат та їх системного характеру скаржник долучив до апеляційної скарги квитанції про перерахування грошових коштів батькові. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені документи датовані періодом після ухвалення рішення судом першої інстанції, а отже не могли бути предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Крім того, скаржником не наведено об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання відповідних доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для їх прийняття як нових доказів у розумінні статті 367 ЦПК України колегія суддів не вбачає.
Разом із тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги в сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів враховує, що відповідач послідовно зазначав про наявність у нього додаткових фінансових зобов`язань, пов`язаних із утриманням батьків та виконанням кредитних зобов`язань, що впливає на його майновий стан.
У свою чергу, подані позивачкою в апеляційному провадженні докази щодо зростання вартості навчання, витрат на проживання доньки у гуртожитку та інших обставин також не можуть бути прийняті колегією суддів як нові докази, оскільки позивачка не була позбавлена можливості подати їх до суду першої інстанції, а об`єктивних причин їх неподання матеріали справи не містять.
Разом із тим наведені обставини, в тому числі щодо фінансового навантаження на кожного з батьків, підлягають оцінці апеляційним судом в межах перевірки правильності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, однак, вважає за необхідне уточнити баланс інтересів сторін шляхом коригування визначеного розміру аліментів з урахуванням доводів апеляційної скарги, які частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Водночас доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не допитав позивачку щодо фактичного отримання аліментів та напрямів їх використання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом даного спору є визначення обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини та розміру такого утримання, а не контроль за цільовим використанням аліментів.
Так само обставини щодо навчання доньки у місті Києві та її проживання у гуртожитку мають тимчасовий характер, пов`язані з процесом здобуття освіти та не спростовують факту її перебування на утриманні матері.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цілому, однак в частині визначення розміру аліментів підлягають частковому врахуванню, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням встановлених обставин та доводів апеляційної скарги, що знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір аліментів з 1/5 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року і до закінчення навчання доньки у закладі вищої освіти, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку.
При цьому, з огляду на те, що за наслідками апеляційного перегляду судове рішення змінено, а апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів не здійснює перерозподілу судових витрат, оскільки визначення пропорційної частки таких витрат не вбачається можливим.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка продовжує навчання змінити, зменшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів з 1/5 частини до 1/6 частини.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді:  С. М. Верланов

В.А. Нежура