Справа № 354/412/25 
Провадження № 33/4808/688/25 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк  М. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Проворова І.В., потерпілого ОСОБА_2 та представника потерпілого адвоката Ковалевської Д.С.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Проворова І.В. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, - 
                                                          в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 23.02.2025 о 14 год 55 хв в м. Яремче по вул. Свободи, 298, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Сітроен ДНЗ НОМЕР_1 , при перестроюванні не надав перевагу у русі автомобілю Субару ДНЗ НОМЕР_2 , що рухався в попутньому напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Тим самим  ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.3 ПДР,  чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Проворов І.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Яремчанського міського суду Івано-франківської області від 18.09.2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП та виключити з резолютивної частини постанови встановлення вини ОСОБА_1 . 
Вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою в частині встановлення вини.
Вказує, що постанова Яремчанського міського суду від 18.09.2025 року підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.
На думку захисника адвоката Проворова І.В. суд першої інстанції в оскаржуваній постанові від 18.09.2025 року прийняв два взаємовиключних рішення в одній постанові.
Стверджує, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не встановлюється у справах, провадження у яких закривається.
До судового розгляду на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від представника потерпілого Ковалевської Д.С. 
Вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, доводи апелянта є необґрунтованими.
Вказує, що аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП свідчить про те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.
З урахуванням наведеного, встановлення вини є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Проворов І.В. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП та виключити з резолютивної частини постанови встановлення вини ОСОБА_1 . 
Представник потерпілого адвокат Ковалевська Д.С. та потерпілий ОСОБА_2 висловили свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважали, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Зокрема, діючий Кодекс України про адміністративні правопорушення був прийнятий за часів панування радянської системи регулювання суспільних відносин, що була спрямована на побудову тоталітарної моделі держави, в якій не було місця для справжніх демократичних цінностей, поваги до прав та свобод громадян, визначених Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що доводи апеляційної скарги  вбачається, що сторона  захисту вважає, що суд першої інстанції  прийняв два взаємовиключних рішення в одній постанові, оскільки безпідставно визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення та в подальшому закрив провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП  у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 254632 від 23.02.2025 року слідує, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 23.02.2025 року близько 14 год. 55 хв. в м. Яремче по вул. Свободи керував автомобілем Сітроен д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю Субару д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутньому напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 10.3. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – старшим інспектором ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Глубівом І.І., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському, про що свідчить його власноручний підпис. 
У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші. 
Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, при перестроюванні, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, порушив вимоги пп. 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. 
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2025 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «SUBARU XV 2.0» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . На вказаній схемі зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди на узбіччі дороги та зафіксований перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, а саме транспортний засіб марки «Сітроен С4» номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження заднього бампера, заднього лівого крила, кришки багажника, заднього лівого ліхтаря, подушок безпеки 3 штуки, транспортний засіб ««SUBARU XV 2.0» д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження передньої правої фари,  переднього, декоративної решітки радіатора, переднього капоту, передньої правої протитуманної фари, переднього правого крила. (а.с. 2)
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини вчиненого правопорушення були встановлені судом на підставі сукупності доказів, які надані сторонами. 
Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 23.02.2025 року (а.с. 3) вбачається, що 23.02.2025 року приблизно о 14 год. 55 хв. він рухався зі сторони м. Яремче в сторону с. Микуличин на смузі одностороннього руху. Рухаючись в правій смузі руху, включив покажчик лівого повороту, подивився в дзеркало заднього виду та бокове, пропустив автомобіль, який рухався в лівій смузі, та почав маневр розвороту, після чого відчув удар в задню ліву частину його ТЗ. Його транспортний засіб на даній ділянці дороги не мав права робити розворот, оскільки була суцільна лінія дорожньої розмітки. На його думку водій Субару, який в`їхав в нього, рухався зі швидкістю 90 км/год.
До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с. 4), відповідно до яких 23.02.2025 року він відвідував ОСОБА_3 . Повертаючись з м. Яремче в с. Микуличин, в м. Яремче на вул. Свободи (неподалік ресторану «Зелений Гай») рухався на автомобілі Субару д.н.з. НОМЕР_2 в лівій смузі. Попереду в попутньому напрямку рухався автомобіль наліво з правої смуги, маючи намір виконати маневр розвороту: в даному місці розворот здійснювати заборонено, тому що на ділянці дороги є подвійна суцільна розмітка. В результаті даного маневру, автомобіль Сітроен опинився поперек його смуги руху і він опинився перед нерухомою перешкодою Різко загальмував, але дистанції до автомобіля Сітроен. Що виконав абсолютно неочікуваний і заборонений правилами дорожнього руху маневр, не вистачило, щоб зупинити автомобіль. В результаті, на авто Субару вдарив передньою частиною свого авто задню ліву сторону автомобіля Сітроен.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_2 прямо вказує на те, що саме дії водія ОСОБА_1 призвели до створення аварійної ситуації внаслідок якої відбулась дорожньо-транспортна пригода та були пошкоджені транспортні засоби, оскільки саме він в момент перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутньому  напрямку,  внаслідок чого допустив зіткнення із іншим транспортним засобом. 
Разом з тим, зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він повністю визнавав, що дорожньо-транспортна пригода сталася в той час, коли він намагався виконати маневр розвороту .  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у  порушенні вимог пп. 10.3 Правил дорожнього руху України. 
Так, відповідно до п. 10.3 ПДР У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_2 щодо порушення ним Правил дорожнього руху України та технічної можливості  уникнути дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення. 
Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 не надав перевагу транспортному засобу, який рухався у попутньому напрямку, порушив вимоги пп. 10.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови  закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
При вирішанні питання щодо застосування вимог ст.38 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,  відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, встановлення обґрунтованості висунутого обвинувачення та вирішення питання про винуватість або невинуватість у вчинення правопорушення є прямим обов`язком суду у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Особа, яка не винна у вчиненні правопорушення повинна мати право довести свою невинуватість у вчиненні правопорушення. 
Таким чином, розгляд провадження судом повинен гарантувати особі, яка звинувачується у вчиненні правопорушення, що суд перевірить обґрунтованість обвинувачення  та встановить винуватість або невинуватість у вчиненні правопорушення. 
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Таким чином, для закриття провадження на підставі ст.38 КУпАП суд зобов`язаний встановити наступні обставини, які дозволяють закрити провадження у зв`язку з тим, що пройшов, встановлений законом строк з моменту вчинення правопорушення:
1) правопорушення дійсно було вчинено, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;
2)  пройшов певний строк накладення стягнення, який встановлений відносно вказаного правопорушення. 
При цьому, закриття провадження за ст.38 КУпАП у зв`язку з тим, що з дня вчинення правопорушення закінчився встановлений законом строк накладення стягнення, не є реабілітуючою правовою підставою, яка свідчить про невинуватість у вчиненні правопорушення. 
Так, відповідно до теорії права до реабілітуючих належать наступні правові закриття провадження: встановлено відсутність події правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення. 
Закриваючи провадження на підставі ст.38 КУпАП суд фактично констатує, що з моменту вчинення правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройшов встановлений законом строк накладення стягнення і особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. 
Таким чином, розглядаючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності,  суд у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен встановити обґрунтованість висунутого обвинувачення та ухвалити відповідне рішення. При цьому, якщо на час розгляду справи закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення, суд повинен закрити провадження по справі тільки за умови доведеності вини у вчиненні правопорушення та визнання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності винуватою у вчиненні правопорушення. 
Суд не має право закрити провадження у зв`язку із закінчення встановленого законом строку накладення стягнення стосовно особи, яка не вчиняла правопорушення або стосовно особи, винуватість якої у вчиненні правопорушення не доведено у встановленому законом порядку сукупністю належних та допустимих доказів.  
Закриття справи у зв`язку з тим, що на час розгляду справи закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення, без перевірки обґрунтованості висунутого обвинувачення, є істотним порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 23.02.2025 року і на теперішній час закінчився строк накладення на нього адміністративного стягнення, який встановлено ст.38 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію захисника адвоката Проворова І.В. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Проворова І.В. залишити без задоволення.
Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                        О.П. Васильєв