Справа № 344/11502/25 
Провадження № 1-кп/344/557/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербилівці, Рогатинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 Кримінального Кодексу України, - 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_5 вчинив самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Так, встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на території багатоквартирної забудови та належить на праві комунальної власності Івано-Франківській міській територіальній громаді.
Відповідно до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
- придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
- безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
- прийняття спадщини;
- виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селиш, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).
Згідно ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Однак, ОСОБА_5 , всупереч встановленому Конституцією України, Земельним кодексом України та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку, самовільно здійснив будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці за наступних обставин.
Так, приблизно у травні 2009 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_5 вирішив самовільно захопити земельну ділянку для будівництва на ній нерухомого майна (будівлі) шляхом реконструкції квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, діючи умисно, з корисливих мотивів, порушуючи встановлений законодавством порядок набуття у власність чи користування земельної ділянки та порядок здійснення будівництва на земельних ділянках відповідних об`єктів, усвідомлюючи відсутність будь-яких правовстановлюючих та дозвільних документів на будівництво будівлі та зайняття вказаної земельної ділянки, яка відноситься до земель комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади, з метою подальшого використання у власних цілях, у період часу із травня по листопад 2009 року, ОСОБА_9 здійснив самовільне будівництво нерухомого майна (будівлі) загальною площею забудови 31,44 кв.м. на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 31 кв.м., а саме прибудови до квартири АДРЕСА_4 корпусу АДРЕСА_2 , шляхом влаштування фундаменту глибиною 1,2 метри від рівня землі, муруванням на фундаменті стін із піноблоку, які утеплені пінопластом та оздоблені короїдом, виконання колірного пофарбування, виконання оздоблення декоративною штукатуркою подібною до каменю, накриття металочерепицею червоного кольору та здійснення монтажу трьох металопластикових вікон, що встановлено висновком експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи та кадастровим планом земельної ділянки за результатами проведеної горизонтальної зйомки спеціалістами.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного. Так, обвинувачений суду пояснив, що здійснив самовільне будівництво будівлі, а саме прибудови до квартири АДРЕСА_5 , на самовільно зайнятій земельній ділянці, без будь-яких правовстановлюючих та дозвільних документів на будівництво такої будівлі. У вчиненому щиро покаявся, просив суд суворо його не карати.
Суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.3 ст.197-1 КК України, як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який одружений, раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив вперше, в КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» та КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психологічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» за медичною допомогою не звертався, амбулаторну допомогу не отримує, та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання ОСОБА_5 .
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 – не встановлено.
За таких обставин, суд, враховуючи думку прокурора, який просив призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.3 ст.197-1 КК України у виді штрафу.
Вказане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 6785 грн 28 коп. судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_10