ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/17471/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненого змісту позовної заяви, просить:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії позивачу в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з часу звернення (16.06.2025 року) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення (16.06.2025 року) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням виплачених сум.
Посилається на те, що є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму та згодом була реабілітована відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». У зв`язку з наведеним, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з вимогою про здійснення перерахунку пенсії, однак у відповідь отримала відмову, оформлену рішенням від 29.07.2025 року о/р №913110120143 (за принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області). Позивач з таким рішенням не погоджується та вказала, що наявність у неї права на отримання підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком гарантується ст.46 Конституції України. Вказує, що в цьому випадку підлягає застосуванню пункт «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі – Постанова №654), яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких посилаються на те, згідно з Постановою №654 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні. Указана постанова є чинною та неконституційною не визнавалася, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Зазначили, що позивачу встановлено підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн як члену сім`ї репресованої особи. Враховуючи викладене, вважають, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просять відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та є одержувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
До реєстрації шлюбу позивач мала прізвище ОСОБА_2 .
Позивач є громадянкою України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Артасів Жовківського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 31.12.2020 року (повторно) Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
13.02.1971 року уклала шлюб із ОСОБА_3 1946 року народження та змінила прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданим 31.12.2020 року (повторно) Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
Відповідно до довідки №4/4-20 від 06.01.1993 року, виданої інформаційним бюро Управління внутрішніх справ Львівської області, ОСОБА_5 , 1901 року народження, ОСОБА_6 , 1895 року народження, ОСОБА_7 , 1925 року народження, ОСОБА_8 , 1928 року народження, ОСОБА_9 , 1932 року на родження, ОСОБА_10 , 1934 року народження, ОСОБА_11 , 1937 року народження, а також позивач ОСОБА_12 , 1946 року народження, за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 26.11.1949 року, були виселені на спец поселення в Красноярський край, з якого звільнені 09.04.1957 року. На підставі ст.3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 06.06.2025 року Буською міською радою, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
16.06.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії шляхом зміни надбавки до пенсії відповідно до пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від 29.07.2025 року о/р №913110120143 про відмову в перерахунку пенсії. Рішення мотивоване тим, що заявниця не надала довідку регіональної комісії, що підтверджує статус члена сім`ї реабілітованого.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача), необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.
Згідно ст.1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 року №962-XII з наступними змінами та доповненнями (далі – Закон №962-XII), реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Частиною 1 ст.4 Закону №962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Згідно з п.2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Відповідно до пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі – Закон №1788-XII), з наступними змінами та доповненнями, призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
За змістом п.6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), з наступними змінами та доповненнями, до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Підпунктом 2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, з наступними змінами та доповненнями, установлено, що з 01 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.
Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Статтею 28 Закону №1058-IV визначено розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року №966-XIV, з наступними змінами та доповненнями, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.
Згідно із ч.4 ст.28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підп.2 п.4 Постанови №654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2018 року у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 року у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 року у справі №446/1848/16-а, яку суд враховує в силу вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи співвідношення підп.2 п.4 Постанови №654 та пункту «г» ст.77 Закону №1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону, як нормативно-правового акта вищої юридичної сили.
Суд встановив, що згідно архівної довідки №4/4-20 від 06.01.1993 року, виданої інформаційним бюро Управління внутрішніх справ Львівської області, позивач є реабілітованою та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 06.06.2025 року має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Відтак, суд дійшов висновку, що позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до пункту «г» ст.77 Закону №1788-XII.
При цьому суд наголошує, що таке підвищення має бути встановлено позивачу із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, оскільки її визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи, як вказує відповідач.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії позивачу у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст.77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд відхиляє аргументи відповідача щодо необхідності надання довідки регіональної комісії про статус члена сім`ї реабілітованого, оскільки позивач згідно з довідкою УВС Львівської області від 06.01.1993 року №4/4-20 сама була піддана репресіям (виселенню) у складі сім`ї. Відповідно до чинного законодавства, особи, які у дитячому віці перебували у засланні, є безпосередньо репресованими та мають право на статус реабілітованої особи з відповідним рівнем пільг (50% підвищення) 
Тому, з огляду на викладене, а також з метою ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.07.2025 року о/р № НОМЕР_4 .
Як наслідок обґрунтованими є і похідні вимоги про спонукання до вчинення дій.
При цьому, суд враховує, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 16.06.2025 року, а тому саме з 16.06.2025 року у неї виникло право на перерахунок та виплату пенсії.
Також, суд зазначає, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок ОСОБА_1 , пенсії за її заявою від 16.06.2025 року, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як особи, що приймала оскаржуване рішення.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.07.2025 року о/р № НОМЕР_4 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл.Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122; код ЄДРПОУ: 13486010) здійснити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 16.06.2025 року, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл.Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122; код ЄДРПОУ: 13486010) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.