КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2852/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/10900/25

22 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Басалаєва Дмитра Вікторовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.М., у справі за позовом Акціонерного Товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року Акціонерне Товариство «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 31 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490050380. Кредитор свої зобов?язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику (відповідачеві) кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов?язання не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором.
Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2013 року (справа № 751/12102/13-ц) видано виконавчий лист про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 153 125,31 грн, який пред?явлено стягувачем до орану, який здійснює примусове виконання рішень, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
30 листопада 2022 року відбулась держава реєстрація зміни найменування юридичної особи з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Постановою приватного виконавця від 07 травня 2025 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку з повним виконанням рішення суду.
Позивач зазначав, що врезультаті невиконання рішення суду впродовж тривалого проміжку часу у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2  ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить  109 860,55 грн.
З урахуванням наведених обставин, позивач Акціонерне Товариство «Сенс Банк» просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 109 860,55 грн., з яких: 22767,43 грн - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, 87 093,12 грн - сума заборгованості за інфляційними витратами, а також понесені судові витрати.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року позовні вимоги Акціонерного Товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року за невиконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 96769,78 грн., з яких: 22515,71 грн. - заборгованість 3%, 74254,07 грн. - заборгованості за інфляційними витратами, а також витрати зі сплати судового збору 2133,75 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача  ОСОБА_1 адвокат Басалаєв Дмитро Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року в частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року за невиконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 96769,78 грн., з яких: 22515,71 грн. - заборгованість 3%, 74254,07 грн. - заборгованості за інфляційними витратами, а також витрати зі сплати судового збору 2133,75 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариста «Сенс Банк» до ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона відповідача посилались в обгрунтування своїх заперечень.
Зазначає, що відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.
Сторона відповідача вважає, що останнім днем для подання позову було 30 липня 2023 року. Позовна заява подана до суду 21 липня 2025 року, що є пізніше закінчення продовженого строку давності. Отже, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період вказаний відповідачем мають бути залишені судом без розгляду через пропуск строку позовної давності.
Крім того, суд першої інстанції при ухваленні рішення на власний розсуд здійснив новий розрахунок заборгованості, не надавши при цьому жодних похідних даних, посилань на використану методику, формули розрахунку або офіційні джерела даних щодо індексів інфляції. Такі дії суду порушують вимоги ст.263, 264 та 265 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, щодо законності та обґрунтованості рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Басалаєв Дмитро Вікторович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.
Представник позивача Акціонерного Товариства «Сенс Банк» в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції позивач повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача Акціонерного Товариства «Сенс Банк».
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2013 року (справа № 751/12102/13-ц) видано виконавчий лист про стягнення солідарно з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року, а саме: за кредитом 130 880,74 гривень, по відсотках 16 905,75 гривень, по пені 4824,12 гривень та судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 гривень і стягнення з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судового збору у розмірі 114,70 грн з кожного.
Виконавчий документ №751/12102/13-ц пред?явлено стягувачем для виконання до орану, який здійснює примусове виконання рішень.
30 листопада 2022 року відбулась держава реєстрація зміни найменування юридичної особи з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року видано стягувачу дублікат виконавчого листа №751/12102/13-ц (а.с. 34, 36).
На підставі заяви стягувача від 08 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Татарченком В.Г. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №751/12102/13-ц, виданого 23 грудня 2013 року (а.с.33, 37).
Відповідно до постановиприватного виконавця від 07 травня 2025 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку з повним виконанням боржником  ОСОБА_3 ем рішення суду (а.с. 38).
Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий позивачем, за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість за складовою 3% річних становить22 767,43 грн, за інфляційною складовою з березня 2017 року по лютий 2022 року - 87 093,12 грн (а.с. 42-48).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача Лагодного Олександра Алієвича запречував проти вимог АТ «Сенс Банк». Просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Зазначав, що відповідач (боржник)   ОСОБА_4  06 травня 2025 року сплатив борг відповідно до виконавчого листа №751/12102/13-ц, у зв?язку з чим 07 травня 2025 року виконавче провадження було завершено. Враховуючи суть позову, а саме твердження позивача, що відповідач  ОСОБА_1 не сплачував суму боргу за рішенням суду, то перебіг позовної давності, на думку сторони відповідача, почався саме з 20 грудня 2013 року(а.с. 12, 17-18).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Акціонерного Товариства «Сенс Банк», суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних підлягають задоволенню в межах платежів з 02 квітня 2017 року. В задоволенні вимог АТ «Сенс Банк» за період з 12 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року слід відмовити, оскільки знаходяться поза межами строку позовної давності.
Також суд першої інстанції не погодився з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за інфляцією, посилаючись на те, що в наступний місяць враховується значення інфляційної складової попереднього місяця, що призводить до нарахування інфляції на інфляцію, а відтак, суд навів власний розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в межах заявлених вимог. За наведеним розрахунком заборгованість за складовою 3% річних становить 22515,71 грн, інфляційні нарахування - 74254,07 грн, що разом становить 96769,78 грн.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19 та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.
Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 мав невиконане грошове зобов`язання перед АТ «Сенс Банк», яке визначено рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 07 листопада 2013 року, на виконання якого ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2013 року (справа № 751/12102/13-ц) видано виконавчий лист про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування АТ «Сенс Банк») заборгованості у загальній сумі 153 125,31 грн.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином  (стаття 599 ЦК України).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 07 травня 2025 року (дата закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, у зв`язку з повним виконанням відповідачем (боржником) рішення суду. 
В цій справі правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Установивши, що рішення суду відповідач тривалий час не виконував, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення з відповідача, відповідно до статті 625 ЦК України,  трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Перевіряючи розрахунок позивача щодо обчислень інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми та дотриманння позивачем строків позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд першої інстанції вірно врахував, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
У цій справі позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом 21 липня 2025 року, розрахувавши суму заборгованості відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.
Із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що невиконання боржником грошового зобов`язаннятривало під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який завершився 30 червня 2023 року.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом за період з 12 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року та відмови в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» в цій частині складової вимоги заборгованості за період з 12 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року з підстав спливу позовної давності. 
Водночас, сплив позовної давності в частині певного періоду прострочення виконання грошового зобов`язання не свідчить про сплив позовної давності в іншій частині, яка стосується відповідальності відповідача за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, а саме, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.
За проведеними обчисленнями, з урахуванням методики розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другою статті 625 ЦК України, судом першої інстанції встановлено, що за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (період прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем ОСОБА_1 ) розмір інфляційних втрат становить 74 254,07 грн, 3% річних - 22 515,71 грн, що разом становить 96 769,78 грн.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення базової суми та періоду для обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України. Указане повністю спростовує доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Басалаєва Дмитра Вікторовича, які зводяться до власного тлумачення норм права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Басалаєва Дмитра Вікторовича.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Басалаєва Дмитра Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:Судді: