Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

07.01.2026р. справа №520/32400/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі за текстом - Відповідач №1, Суб"єкт владних повноважень №1, Управління №1, адміністративний орган, владний суб"єкт, орган публічної адміністрації), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №2, Суб"єкт владних повноважень №2) про визнання протиправним та скасування рішення, спонукання до перерахунку пенсії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.08.2025 року за №963220119323 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року, та в проведенні, у зв`язку з цим, перерахунку пенсії; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року, та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що органом публічної адміністрації штучно створено перешкоду в перерахунку пенсії та зарахуванні періоду роботи з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року в КНП "Сахновщинська центральна лікарня" Сахновщинської селищної ради Харківської області, оскільки заявник працював на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом.
Відповідач №1 та Відповідач №2 з поданим позовом не погодились, наполягаючи у поданих відзивах на відсутності підстав для зарахування періоду роботи з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року до пільгового стажу заявника, оскільки посада завідувача рентгенологічним кабінетом не передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах (робота за Списком №1) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 26.06.2013 року по справі № 634/661/13-ц було зараховано в пільговий стаж роботи позивача за Списком № 1 періоди роботи: з 20.12.1994 року по 02.11.1995 року, з 24.02.1997 року по 25.01.2011 року, з 15.02.2011 року по 04.01.2012 роки, з 13.01.2012 року по 21.02.2013 роки, як роботу за повний робочий день на посаді лікаря-рентгенолога в Сахновщинській ЦРЛ Харківської області для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, та зобов`язано призначити пенсію на пільгових умовах з 21.02.2013р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі №520/38143/23 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.10.2023 №963220119323 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 , в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 22.02.2013 року до 12.05.2022, та в проведенні, у зв`язку з цим, перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 22.02.2013 до 12.05.2022 , та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії. 
Заявник 09.05.2025 року звернувся до Головного управління ПФУ в Харківській області через відділ перерахунків пенсій № 3 (смт Сахновщина) із письмовою заявою (зареєстровано за № 543) з проханням зарахувати в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року, та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії.
Дане звернення опрацьовувалось за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області та рішенням від 30.06.2025 року № 963220119323 було відмовлено позивачу в перерахунку пенсії та в зарахуванні в пільговий стаж роботи за Списком №1 відповідні періоди роботи, посилаючись на те, що Постановою КМУ від 24.06.2016 року №461 посада «завідувача рентгенологічним кабінетом» не передбачена Списком № 1, а також в наданій довідці вказана Постанова КМУ від 16.01.2003 року № 36, а необхідно від 24.06.2016 року № 461.
Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 30.06.2025 року № 963220119323 в межах даної справи не оскаржується.
За викладеними у позові твердженнями, з врахуванням отриманого рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 30.06.2025 року №963220119323 КНП «Сахновщинська ЦЛ» Сахновщинської СРБРХО надано оновлено довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.07.2025 року № 01-11/697.
Згідно з довідкою від 22.07.2025 року № 01-11/697 заявник працював повний робочий день у КНП «Сахновщинська ЦЛ» Сахновщинської СРБРХО з 26.06.1993 по 02.11.1995, з 24.02.1997 по 25.01.2011, з 15.02.2011 по 29.04.2025, проводив рентгенологічні дослідження хворим відповідно клінічним показникам, визначав методику та об`єм досліджень хворого за посадою завідувач рентгенологічним кабінетом, що передбачена Списком 1 розділ 19 підрозділ - лікар-рентгенолог, код КП 1229,5;2229,2 згідно з постановою КМУ від 24.06.2016 №461. Підстава для видачі особові рахунки, накази, атестація робочого місця.
28.07.2025 року позивач повторно звернувся до Головного управління ПФУ в Харківській області через відділ перерахунків пенсій № 3 (смт Сахновщина) із письмовою заявою з проханням зарахувати в пільговий стаж роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 13.05.2022 року по 29.04.2025 року, та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії.
Дане звернення опрацьовувалось за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ у Львівській області та рішенням від 06.08.2025 року за № 963220119323 було відмовлено позивачу в перерахунку пенсії та в зарахуванні в пільговий стаж роботи за Списком № 1 відповідні періоди роботи, та зазначено, що до заяви про перерахунок пенсії додано, зокрема, довідку КНП «Сахновщинська ЦР» Сахновшинської СРБРХО від 22.07.2025 №01-11/697 про роботу заявника в зазначеній організації повний робочий день на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом, лікаря-рентгенолога з 26.06.1993 по 02.11.1995, з 24.02.1997 по 25.01.2011, з 15.02.2011 по 29.04.2025. Зазначена посада, як зазначено у довідці, передбачена списком № 1 (розділ 19, підрозділ 19. код КП 1229.5; 2229,2) на підставі Постанови КМУ від 24.06.2016 № 461. Однак, посада завідувача рентгенологічним кабінетом не передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Враховуючи вищенаведене, в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці в пільговому обчисленні відмовити. 
Крім цього, в оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно з даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 періоди роботи заявника з 20.12.1994 по 02.11.1995, з 24.02.1997 по 25.01.2011, з 15.02.2011 по 04.01.2012, з 13.01.2012 по 21.02.2013, з 22.02.2013 по 12.05.2022 враховані до стажу роботи за списком № 1 (в пільговому обчисленні), зокрема, період з 22.02.2013 по 12.05.2022 - на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 № 520/38143/23.
Згідно з відомостями приєднаної до справи копії трудової книжки заявника серії НОМЕР_1 (у межах спірних правовідносин) позивач: 03.01.2022 року - переведений на 0,75 ст. посади завідувача рентгенологічним кабінетом та 0,25 ст. посади лікаря-рентгенолога рентгенологічного кабінету; 13.05.2022 року підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016 року № 461; 17.12.2024 КНП «Сахновщинська ЦР» Сахновшинської СРХРХО перейменовано в КНП «Сахновщинська ЦР» Сахновшинської СРБРХО.
Згідно з наданими заявником протоколами №1 засідання комісії по атестації робочих місць працівників рентгенологічного кабінету КНП «Сахновщинська ЦЛ» Сахновщинської СРКРХО 18.12.2004 року, 18.12.2009 року, 17.12.2014 року, 15.05.2017 року та 13.05.2022 року були проведені атестації робочого місця, яке дає право на пенсію на пільгових умовах за роботу в шкідливих умовах праці, та підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Згідно з звітами про результати ІДК медичного персоналу за 2022-2024 рік, а також згідно протоколу результатів ІДК медичного персоналу України за 1 квартал 2025 року заявник будучи на посаді лікаря-рентгенолога отримує рентгенівське випромінювання з зазначенням річної дози та накопиченої дози: за 2022 рік річна доза складає – 0,30 м3в, накопичена доза складає – 10,99 м3в., за 2023 рік річна доза складає – 0,41 м3в, накопичена доза складає – 11,40 м3в., за 2024 рік річна доза складає – 0,40 м3в, накопичена доза складає – 11,80 м3в.
Стверджуючи про протиправність відмови органу публічної адміністрації (Відповідача №1) у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 13.05.2022р. по 29.04.2025р. та у перерахунку пенсії, а також стверджуючи про наявність обов`язку вчинення цих управлінських волевиявлень Відповідачем №2, заявник ініціював даний спір.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст. 24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.
За приписами ст.62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110; далі за текстом - Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом - Порядок №637).
Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004р. - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Проте, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 05.12.2025р. у справі №600/3079/24-а у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі №591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 27.02.2022 у справі №620/3754/18, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи, а позбавлення громадянина соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконанням страхувальником обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, бо наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання найманим працівником трудових обов`язків.
Тож, з огляду на положення ч.5 ст.242 КАС України окружний адміністративний суд вважає за необхідне поширити дію правового висновку постанови Верховного Суду від 05.12.2025р. у справі №600/3079/24-а на спірні правовідносини, унаслідок чого обставини сплати чи не сплати страхових внесків роботодавцем за період виконання заявником функцій найманого працівника не мають юридичного значення для включення відповідного періоду трудової діяльності до страхового стажу.
Стосовно питання кратності включення до страхового стажу працівника періодів трудової діяльності суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
У силу спеціального правила ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Розглядаючи спір, суд зазначає, що згідно з п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Як то указано у п.1 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, приписи наведених законів є узгодженими за змістом та не мають взаємовиключних суперечностей.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Правила ведення трудових книжок найманих працівників деталізовані нормами постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; далі за текстом - Порядок №637), Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №5; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі за текстом - Інструкція №110).
Так, за приписами пункту 1.1 Інструкції №110 трудова книжка основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналогічна норма міститься у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників». 
Пунктом 1.2 Інструкції №110 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
При цьому, як вже зазначалося судом, основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.
З аналізу наведених норм права слідує, що лише відсутність трудової книжки, відсутність записів у трудовій книжці, явна та очевидна неповнота або суперечливість наявних записів у трудовій книжці зумовлюють виникнення необхідності у встановленні трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи на підставі показань свідків
При цьому, записи у трудовій книжці мають пріоритет перед відомостями інших документів про періоди та предмет роботи, а тому необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу виникає лише у випадку відсутності записів достатнього змісту у самій трудовій книжці.
Відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788- XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-ХП).
Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Суд зазначає, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.07.2025р. №01-11/697 заявник працював повний робочий день у КНП «Сахновщинська ЦЛ» Сахновщинської СРБРХО з 26.06.1993 по 02.11.1995, з 24.02.1997 по 25.01.2011, з 15.02.2011 по 29.04.2025, проводив рентгенологічні дослідження хворим відповідно клінічним показникам, визначав методику та об`єм досліджень хворого за посадою завідувач рентгенологічним кабінетом, що передбачена Списком 1 розділ 19 підрозділ - лікар-рентгенолог, код КП 1229,5;2229,2 згідно з постановою КМУ від 24.06.2016 №461. Підстава для видачі особові рахунки, накази, атестація робочого місця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджувався Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у якому міститься відповідний розділ «Охорона здоров`я», яким передбачені посади, зокрема, лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005 №383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача вбачається, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.
Окрім того, запис №22 трудової книжки заявника містить запис від 13.05.2022 "Підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою КМУ від 24.06.2016 №461 (розділ ХІХ "Охорона здоров`я", лікарі-рентгенологи) (наказ №157 від 13.05.2022р.)".
Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.07.2025р. №01-11/697, виданою КНП «Сахновщинська ЦЛ» Сахновщинської СРБРХО, підтверджується, що посада завідувала рентгенологічним кабінетом (лікар-рентгенолог) передбачена Списком №1 розділ XIX, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016р. 
Вищезазначеною довідкою також підтверджено проведення атестації робочих місць.
Тому посилання Відповідача №2 в оскаржуваному рішенні на відсутність професії (посади) завідувача рентгенологічним кабінетом (лікар-рентгенолог) у переліку посад постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, яка дає право на обчислення пільгового стажу роботи за Списком №1 суд вважає юридично неспроможними.
Окрім того, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 судом встановлено, що з 13.05.2022 по 29.04.2025 за заявника було сплачено страхові внески КНП «Сахновщинська центральна лікарня» Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області.
Розглядаючи справу, суд зауважує, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.
При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання). 
Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.
У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
У межах даного спору суд вважає за можливе керуватись правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб”єктом владних повноважень - Відповідачем №2 було вчинено управлінську функцію у формі відмови у проведенні перерахунку пенсії заявника, оформлену рішенням, але у ході розгляду справи цим владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення з приводу відмови у перерахунку розміру раніше призначеної пенсії із зарахуванням до пільгового стажу заявника періоду роботи на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом з 13.05.2022 по 29.04.2025.
Водночас із цим, приєднаними до справи документами підтверджуються обставини роботи заявника в умовах, котрі підпадають під дію Списку №1 за критерієм виконання роботи найманим працівником за обсягом функцій лікаря-рентгенолога.
Тому перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України суд констатує, що у спірних правовідносинах Відповідачем №1 - ГУ ПФУ у Львівській області не було забезпечено дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були з`ясовані неповно, належна норма закону була витлумачена невірно, оцінки усім юридично значимим факторам суб"єкт владних повноважень не надав, унаслідок чого реально вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується із дійсними обставинами спірних правовідносин та змістом нормативного регламентування.
У спірних правовідносинах органом публічної адміністрації - Відповідачем №1 було вчинено управлінське волевиявлення у формі рішення, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру пенсії у зв”язку із зарахуванням до пільгового стажу заявника періоду роботи на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом з 13.05.2022 по 29.04.2025 і є перешкодою для вчинення за цим зверненням будь-яких волевиявлень управлінського характеру, що спонукає суд до визнання протиправним та скасування реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення у формі рішення.
З огляду на викладені вище мотиви і міркування суду суб"єкт владних повноважень - Відповідач №1 підлягає обтяженню обов"язком вчинення конкретного управлінського волевиявлення, позаяк відповідно до абз.1 ч.4 ст.245 КАС України суб"єктом владних повноважень у даному конкретному випадку виконані усі визначені законом умови, що передують прийняттю рішення з приводу перерахунку раніше вже призначеної пенсії у зв"язку із включенням до пільгового стажу періоду роботи на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом з 13.05.2022 по 29.04.2025, а існування будь-яких інших юридично значимих факторів, котрі можуть вплинути на правомірний результат вирішення порушеного зацікавленою особою питання судом у ході розгляду справи не виявлено.
Вирішуючи спір за епізодом вимог до Відповідача №2 - ГУ ПФУ в Харківській області суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
У спірних правовідносинах звернення заявника з приводу перерахунку пенсії за віком за правилами "екстериторіальності" згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1) було розглянуто терорганом системи ПФУ - ГУ ПФУ у Львівській області шляхом прийняття оскарженого рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Відтак, під час розгляду справи постало питання змісту та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "обчислення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "поновлення пенсії".
Розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.
Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.
Так, згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).
Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.
А тому виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.
Відтак, розглянута категорія поглинає категорію "обчислення пенсії".
Отже, під нарахуванням пенсії слід розуміти прийняття терорганом ПФУ рішення про призначення пенсії у певному розмірі (грошовому виразі).
Звідси слідує, що ситуація не нарахування пенсії особі є об`єктивно неможливою після настання події прийняття владним суб`єктом рішення про призначення пенсії як за основним розміром, так і за окремими компонентами (за виключенням випадку прийняття рішення про припинення пенсії).
Стосовно змісту правової категорії "переведення на іншу пенсію" суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Тому суд вважає, що за правовою природою та суттю процедура переведення особи з одного виду пенсії на інший є різновидом механізму призначення пенсії за іншою правовою підставою.
За відсутності чіткого визначення у національному законі, суд вважає, що під правовою категорією "виплата пенсії" слід розуміти переказ безготівкових коштів з рахунків терорганів ПФУ в установах Державної казначейської служби України на рахунки громадян в банках.
Відтак, у спірних правовідносинах владне управлінське волевиявлення з приводу перерахунку пенсії (що поглинає як етап обчислення тривалості страхового стажу, так і етап обчислення грошової суми пенсії) віднесене до обсягу компетенції саме Відповідача №1 - ГУ ПФУ в Львівській області як теоргану системи ПФУ, визначеного за правилом "екстериторіальності" , а майбутнє виконання рішення органу публічної адміністрації про виплату пенсії (тобто управлінське волевиявлення з приводу нарахування пенсії за внутрішнім обліком тероргану ПФУ) є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто Відповідача №2 - ГУ ПФУ в Харківській області.
Отже, у межах даного спору вимога заявника до Відповідача №2 - ГУ ПФУ в Харківській області про перерахунок пенсії заявнику не може бути задоволена, позаяк у спірних правовідносинах повноваження на перерахунок пенсії на підставі звернення від 28.07.2025р. за правилом "екстериторіальності" передано у виключне відання Відповідача №1 - ГУ ПФУ у Львівській області.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що управлінське волевиявлення з приводу виплати пенсії заявника у збільшеному після перерахунку розмірі повинно бути вчинене Відповідачем №2 після настання події отримання від Відповідача №1 прийнятого у порядку ч.5 ст.45 зазначеного Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" рішення про перерахунок пенсії заявника за зверненням від 28.07.2025р. на виконання рішення суду у справі №520/32400/25.
До настання означеного моменту у межах спірних правовідносин заявник не має порушеного права (ущемленого інтересу) з боку Відповідача №2 як визначеного ч.1 ст.2 КАС України об`єкту судового захисту.
Тому позов за епізодом вимог до Відповідача №2 належить залишити без задоволення.
Як установлено судом, заявник звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії від 28.07.2025, що свідчить про наявність законних підстав для здійснення перерахунку пенсії з дати звернення заявника, а саме з 28.07.2025р., з урахуванням приписів ч.4 ст.45 зазначеного Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" . 
З огляду на викладене та з метою ефективного захисту порушеного права заявника, суд, керуючись положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ч.2 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України, доходить висновку про необхідність надання захисту праву заявника у спосіб, сформульований у резолютивній частині цього судового акта, шляхом зобов`язання Відповідача №1 здійснити перерахунок пенсії заявника з 28.07.2025.
Оскільки для вирішення питання про поширення на спірні правовідносини приписів абз.1 ч.4 ст.245 КАС України чи абз.2 ч.4 ст.245 КАС України суд розв`язав питання про зміст та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "обчислення пенсії", то за відсутності будь-яких інших юридично значимих факторів суб"єкта владних повноважень - Відповідача №1 належить обтяжити обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення (а не обов`язком повторно розглянути звернення зацікавленої особи).
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права. 
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 257, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Вийти за межі позову.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.08.2025р. №963220119323 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за зверненням від 28.07.2025р..
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 28.07.2025р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 за рахунок включення до страхового стажу для призначення (перерахунку) пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком №1) періоду роботи на посаді завідувача рентгенологічним кабінетом з 13.05.2022 по 29.04.2025 в Комунальному некомерційному підприємстві «Сахновщинська центральна лікарня» Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області. 
Позов у решті вимог - залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код - 13814885; місцезнаходження - вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко