ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року	Львів	Справа № 300/6169/24 пров. № А/857/12361/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (головуючий суддя: Главач І.А., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 , 10.08.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області № 092850024899 від 29.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1   
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , пенсію за віком з 13.06.2024  наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до страхового стажу періодів: з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 06.12.1985 по 01.04.1986, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.06.2024 досягнув пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - 60 років. Необхідний стаж роботи для призначення пенсії для осіб, які досягнули пенсійного віку у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 31 рік. Позивач, 22.05.2024 звернувся до Калуського сервісного центру Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви про призначення пенсії ним було подано повний пакет документів про стаж роботи, а також документи, що посвідчують особу, як це передбачено пунктами 1.1 та 2.1 Порядку № 22-1. Однак, 29.05.2024 за № 092850024899 ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав відсутності, на думку відповідача 31 року страхового стажу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області № 092850024899 від 19.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.05.2024, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відсутні підстави зарахувати періоди роботи з 29.10.1981 по 01.03.1983, оскільки запис про підставу внесення інформації про звільнення не придатний для сприйняття змісту, а в наданій архівній довідці за цей період № 01.7-01/50 від 03.02.2021, а ім`я та по батькові зазначено скорочено (лише ініціали);   період роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995, згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.05.2024 № 1268/06-16, оскільки за цей період ППФ «Руслан» не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; період підприємницької діяльності з 26.04.2000 по 30.06.2001, згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.05.2024 № 1269/06-16, оскільки відсутня інформація про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; період підприємницької діяльності з 01.07.2001 по 31.12.2003 згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.05.2024 № 1269/06-16, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (страховий стаж розраховано згідно сплачених страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5).
           Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуючись наданим Законом правом звернення за призначенням пенсії за місяць до досягнення пенсійного віку (п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, далі - Порядок № 22-1), 22.05.2024 звернувся до Калуського сервісного центру Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком.
До заяви про призначення пенсії позивачем було подано повний пакет документів про стаж роботи, а також документи, що посвідчують особу, як це передбачено пунктами 1.1 та 2.1 Порядку № 22-1.
ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення від 29.05.2024 за № 092850024899 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав відсутності необхідного страхового стажу  31рік. В даному рішенні значиться, що страховий стаж позивача становить 30 років 5 місяців.
Також, у рішенні вказано, що до страхового стажу позивача не враховано окремі періоди його роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 28.10.1981, а саме:
- період роботи з 29.10.1981 по 01.03.1983, оскільки запис про підставу внесення інформації про звільнення не придатний для сприйняття змісту, в наданій архівній довідці за цей період № 01.7-01/50 від 03.02.2021 ім`я та по батькові зазначено скорочено (лише ініціали);
- період перебування слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу з 01.12.1985 по 01.04.1986, оскільки, на переконання відповідача, це не передбачено пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №  637;
- період роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995 згідно довідки ГУ ПФУ в Івано- Франківській області від 17.05.2024 № 1268/06-16, оскільки за цей період ППФ «Руслан» не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 28.10.1981, підтверджується (а.с. 24-25,51-58):
з 29.10.1981 по 01.03.1983  робота автослюсарем у Калуській автобазі (записи №№ 1-2);
з 08.05.1983 по 22.06.1985  військова служба (запис здійснений між № 2 та № 3);
з 09.11.1985 по 05.12.1985  робота в колгоспі ім. Кірова (записи №№ 3-4);
з 01.12.1985 по 01.04.1986  слухач підготовчого відділення Чернівецького державного університету (записи №№ 5-6 на с.4-5);
з 29.07.1986 по 05.04.1988  робота водієм у Калуському промкомбінаті (записи за №№ 1-5 на с. 6-7);
з 22.04.1988 по 29.08.1994  робота водієм у Калуському СПТУ № 7 (записи №№ 6-9 на с. 6-9);
з 01.09.1994 по 01.06.1996  робота водієм у фірмі «Руслан» (записи № 10-11);
з 21.09.1997 по 15.09.1998  отримання допомоги по безробіттю (записи №№ 12-13);
з 05.01.1999 по 03.07.1999  отримання допомоги по безробіттю (записи №№ 14-15).
Не погодившись рішенням про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що   відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачено страхові внески відповідно до законодавства, що діяло раніше або діє на момент обчислення.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до її впровадження — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених до реєстру застрахованих осіб на підставі таких документів.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, за винятком випадків, прямо встановлених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності встановленого законом мінімального страхового стажу, який з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить не менше 31 року.
Суд апеляційної інстанції враховує, що до 01.01.2004 правове регулювання пенсійного забезпечення здійснювалося Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі — Закон № 1788-XII), яким оперувалося поняття загального трудового стажу. Зміст цього поняття є ширшим, ніж поняття страхового стажу, оскільки включає також періоди суспільно корисної діяльності, під час яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Так, відповідно до пункту «д» статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Крім того, згідно з пунктом «е» статті 3 цього Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, у тому числі учні, студенти, курсанти, слухачі, аспіранти та докторанти, за умови дотримання інших вимог закону.
Стаття 48 Кодексу законів про працю України  визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір, як правило, укладався у письмовій формі, а його укладення оформлялося наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі — Порядок № 22-1), визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких — документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі — Порядок № 637), пунктом 1 якого встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі її відсутності або відсутності відповідних записів у ній трудовий стаж підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для витребування від особи додаткових документів, а саме — у разі відсутності в трудовій книжці необхідних записів або наявності в ній неправильних чи неточних записів про періоди роботи. В інших випадках органи Пенсійного фонду України зобов`язані зараховувати стаж роботи на підставі належним чином оформлених записів трудової книжки без покладення на особу обов`язку подання додаткових підтвердних документів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 липня 2018 року у справі № 348/9/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі — Інструкція № 58).
Відповідно до положень Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання відповідного наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а у разі звільнення — у день звільнення, та повинні точно відповідати тексту такого наказу (абзац перший пункту 2.4). Записи в трудовій книжці виконуються арабськими цифрами, акуратно, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору та, у визначених випадках, засвідчуються печаткою роботодавця (абзаци другий і третій пункту 2.4). Згідно з пунктом 2.9 Інструкції № 58 виправлені відомості про роботу, переведення, нагородження та заохочення мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
Пунктом 2.19 Інструкції № 58 передбачено, що до трудових книжок за місцем роботи окремим рядком, із зазначенням дати, номера та найменування відповідних документів, вносяться, зокрема, записи про час служби у складі Збройних Сил України та інших військових формуваннях; про час навчання у професійних та вищих навчальних закладах, у тому числі перебування в аспірантурі та клінічній ординатурі; про роботу членів колгоспів; про час догляду за інвалідом І групи, дитиною з інвалідністю, а також за особами, які потребують постійного стороннього догляду; про період одержання допомоги по безробіттю, який вноситься органами державної служби зайнятості. Такі записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на відповідному підприємстві.
Як убачається з матеріалів справи та записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 , усі наявні записи виконані без перекреслень та виправлень, чітким правописом українською мовою, у послідовному хронологічному порядку, із зазначенням дат та номерів відповідних наказів, на підставі яких їх внесено, та засвідчені підписом уповноваженої посадової особи і печаткою роботодавця. Таким чином, зазначені записи відповідають вимогам Інструкції №58 та є належними і допустимими доказами підтвердження трудового стажу.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982 та з 01.10.1995 по 31.12.1995 позивач здійснював трудову діяльність на підставі трудового договору, а у період з 05.01.1999 по 03.07.1999 перебував на обліку в органах державної служби зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. Відтак зазначені періоди підлягають зарахуванню до стажу роботи відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відмова органу Пенсійного фонду України у їх врахуванні є неправомірною.
Як убачається з матеріалів справи, увесь спірний стаж позивача підтверджується належним чином оформленими записами №№ 1– 2, 5– 6, 10– 11, 14– 15 у трудовій книжці ОСОБА_1 , які містять відомості про періоди його трудової діяльності та інші періоди, що відповідно до законодавства підлягають зарахуванню до стажу роботи.
Крім того, зазначені спірні періоди додатково підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме: архівною довідкою архівного відділу Калуської міської ради від 03.02.2021 № 01.7-01/50 щодо періоду з 29.10.1981 по 01.03.1982; довідкою приватного підприємства фірми «Руслан», якою підтверджено факт безперервної роботи позивача з 01.09.1994 по 01.06.1996, у тому числі у період з 01.10.1995 по 31.12.1995; довідкою Калуської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 16.07.2020 № 090120000506 щодо періоду отримання допомоги по безробіттю.
Стосовно доводів відповідача про незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.10.1981 по 01.03.1983 з підстав непридатності для сприйняття змісту запису про підставу звільнення у трудовій книжці та скороченого зазначення імені та по батькові (ініціалами) в архівній довідці від 03.02.2021 № 01.7-01/50, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про їх безпідставність.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за правильністю ведення та заповнення роботодавцем трудової книжки чи іншої облікової документації. Відтак працівник не може нести негативні наслідки порушень, допущених роботодавцем або іншими уповноваженими органами при оформленні відповідних записів. На особу не може бути покладений тягар доведення правдивості чи достовірності відомостей, внесених до її трудової книжки.
Відсутність або неточність окремих відомостей у первинних документах з обліку трудового стажу та нарахування заробітної плати за наявності належним чином оформленої трудової книжки не може бути підставою для виключення відповідних періодів роботи зі стажу позивача, що дає право на призначення пенсії. Працівник не відповідає за правильність та повноту ведення бухгалтерських і кадрових документів на підприємстві, а недотримання адміністрацією підприємства встановленого порядку їх оформлення не може призводити до позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.
Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, в якій зазначено, що окремі недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи при обчисленні стажу для призначення пенсії.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а наголошено, що визначальною підставою для призначення пенсії є наявність відповідного стажу роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, у якій зазначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 покладається на керівника підприємства, установи чи організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки виключно для особи, яка допустила такі порушення, але не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, та не може впливати на її суб`єктивні права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги у частині незарахування до страхового стажу періоду з 01.10.1995 по 31.12.1995, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідач обґрунтовує відмову у зарахуванні зазначеного періоду посиланням на довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.05.2024 № 1268/06-16, згідно з якою приватним підприємством фірмою «Руслан» за вказаний період не нараховувалися та не сплачувалися страхові внески (збір) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Разом із тим суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески у порядку і розмірах, визначених законом. Застрахованою особою є фізична особа, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за яку сплачуються або підлягають сплаті страхові внески.
За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, страхові внески — це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та надходження від сплати єдиного внеску, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок або страхові внески.
Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження такої системи — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до статті 20 зазначеного Закону страхові внески обчислюються виключно у грошовій формі на підставі бухгалтерських та інших документів, що підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), і підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника. У разі несвоєчасної або неповної сплати страхових внесків до страхувальника застосовуються передбачені законом фінансові санкції, а винні посадові особи несуть відповідальність, установлену законом.
Статтею 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду України накладають адміністративні стягнення на посадових осіб за правопорушення, зокрема за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.
З наведених норм убачається, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за їх несплату або несвоєчасну сплату покладені виключно на страхувальника — роботодавця, який здійснює нарахування та утримання відповідних платежів із заробітної плати застрахованої особи. Застрахована особа не наділена повноваженнями контролювати повноту та своєчасність виконання роботодавцем цього обов`язку і не може нести негативні наслідки порушень, допущених страхувальником.
Такий правовий підхід узгоджується з позицією, викладеною в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014 № 212/11/14-14, а також у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №  490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16, у яких зазначено, що несплата або несвоєчасна сплата страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для позбавлення працівника права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутність відомостей про сплату страхових внесків за період з 01.10.1995 по 31.12.1995 з вини страхувальника не може бути підставою для його неврахування при обчисленні страхового стажу позивача, а висновки суду першої інстанції у цій частині є законними та обґрунтованими.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що весь спірний стаж позивача було набуто до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким уперше запроваджено поняття страхового стажу. Відтак оцінка таких періодів підлягає здійсненню з урахуванням норм законодавства, чинного на момент їх набуття.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору. Як встановлено судом, спірні періоди трудової діяльності позивача були набуті саме на підставі трудового договору та підтверджуються належними і допустимими доказами, у тому числі записами трудової книжки та іншими письмовими документами.
З урахуванням наведеного, а також аналізу норм чинного на відповідний час законодавства та оцінки встановлених у справі обставин у їх сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995 та з 05.01.1999 по 03.07.1999.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 092850024899 від 29.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що органом Пенсійного фонду України неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди трудової діяльності, набуті до 01.01.2004, що призвело до безпідставної відмови у призначенні пенсії за віком. Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав їм належну правову оцінку та правильно застосував норми матеріального права.
Водночас, з огляду на дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України у питаннях призначення та обчислення пенсій, а також з метою забезпечення ефективного захисту права позивача на пенсійне забезпечення, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що задля ефективного захисту прав позивача необхідно покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.
Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у резолютивній частині рішення, суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області № 092850024899 від 19.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , проте таке рішення ГУ ПФУ у Одеській області було прийнято 29.05.2024. Суд апеляційної інстанції розцінює зазначене опискою у тексті судового рішення та вважає, що така описка може бути вирішена в порядку  стаття 253 КАС України  і не може бути підставою для скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі № 300/6169/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська