Справа № 953/11929/25
н/п 2/953/714/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Панченко Л.В.,
представниці позивачки Головченко Е.А. (адвокат),
відповідача Кузьменко І.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) про розірвання договору довічного утримання.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконує умов договору довічного утримання, укладеного між сторонами та посвідченого державним нотаріусом, що є підставою для його розірвання відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України. посилається на практику Верховного Суду, зокрема, постанови від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц, від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19, від 24.06.2021 у справі № 644/1566/19, від 15.08.2023 у справі № 712/10192/22.
Виклад позиції відповідача та інших учасників справи
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У судовому засіданні 19.01.2026 надав усні пояснення та подав заяву про визнання позову.
Процесуальні дії у справі
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 12.11.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче засідання, встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав.
09.12.2025 у підготовче судове засідання з`явились представниця позивачки та відповідач. Відповідач вказав, що не має наміру подавати процесуальних документів по суті позовних вимог та з приводу процесуальних питань. Присутні учасники вказали, що перешкод для призначення справи до розгляду по суті немає.
Суд ухвалою від 09.12.2025 закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті.
19.01.2026 у судове засідання з`явилась представниця позивачки та відповідач.
У судовому засіданні, до початку розгляду справи, відповідач подав заяву про визнання позову, в який зазначив, що визнає позовні вимоги.
У судовому засіданні представниця позивачки підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити. Відповідач у судовому засіданні повідомив, що він не виконує умов договору довічного утримання та не заперечує проти задоволення позову, про що подав відповідну заяву (про визнання позову).
Фактичні обставини, встановлені судом
24.12.2004 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання (далі – договір). Договір посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.2004 та зареєстрований в реєстрі за № 3-2967, що підтверджується копіє договору довічного утримання.
Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . вищевказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 07.06.1993, зареєстрованому у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 19.06.1993 № П-2-662 – частина та договору дарування, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 14.01.1994 № 5-285, зареєстрованому у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 08.02.199 № П-2-662 – частина.
Згідно з пунктом 3 договору ОСОБА_2 зобов`язується довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. 
Вартість матеріального забезпечення /харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги/ визначено сторонами у розмірі 200 гривень щомісячно (пункт 4 договору).
Відповідно до пункту 5 договору вищевказана квартира залишається у користуванні ОСОБА_1 довічно, безкоштовно.
Пунктом 6 договору сторони узгодили, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмовляння від добровільного розірвання однією із сторін – у судовому порядку.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6197601 від 13.01.2005 двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання № 3-2936 від 24.12.2004, дата прийняття рішення про реєстрацію 13.01.2005.
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04.08.1977, що підтверджується копією паспорту особи.
Відповідач у судовому засіданні повідомив, що умови, передбачені пунктами 3, 4 договору належним чином не виконував, тобто не забезпечував позивачку харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою, зокрема, у визначеному розмірі – 200 грн щомісяно.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).
Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).
Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК вказує, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором.
Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.
Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц, від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19, від 24.06.2021 у справі № 644/1566/19 та від 15.08.2023 у справі № 712/10192/22.
Згідно з частинами першою – третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Суд встановив, що умовами договору довічного утримання було передбачено перелік обов`язків набувача, які він повинен був вчиняти на користь відчужувача, зокрема, довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою, а вартість такого матеріального забезпечення визначено сторонами у розмірі 200 гривень щомісячно (пункти 3, 4 договору). Водночас жодного доказу на підтвердження виконанням відповідачем вказаних зобов`язань за договором (надання продуктів харчування, купівлі одягу, надання готівковим коштів тощо) ОСОБА_2 не надав. Крім того, останній у судовому засіданні повідомив, що дійсно не виконував зобов`язань за вказаним договором, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України (суд враховує, що таку інформацію повідомив сам відповідач). Тобто сторонами цих договірних зобов`язань визнається факт невиконання набувачем за договором довічного утримання своїх обов`язків, визначених його умовами.
За таких обставин, ураховуючи факт невиконання набувачем за договором довічного утримання обов`язків, які безпосередньо передбачені договором, що свідчить про істотне порушення його умов, наявне порушення пунктів 3, 4 договору, що є підставою для його розірванні відповідно до пункту 6 договору та пункту 1 частини першої статті 755 та частини другої статті 651 ЦК України.
Висновки за результатами розгляду заяви
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.
Судові витрати
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, які узгоджуються з частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнав позов та подав відповідну заяву до початку розгляду справи по суті, підлягають до застосуванню положення частини першої статті 141, частини першої статті 142 ЦПК України, які узгоджуються з частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір" та повернення 50 % судового збору позивачці, а решта підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 142, 223, 263 – 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.
2. Розірвати договір довічного утримання від 24.12.2004, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Кретовою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-2967 від 24.12.2004.
3. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору в розмірі 605,60 грн, сплаченого 04.11.2025 року за квитанцією № 9122-2214-2085-1802.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дані про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складено та підписано 19.01.2026.
Суддя           Роман ВІТЮК