РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 571/1667/25
Провадження № 22-ц/4815/166/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Комзюк А.Ф., постановлене в селищі Рокитне Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс`звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 05 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1326-8172, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідачка була попередньо ознайомлена. Відповідно до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 4500 гривень, строк кредитування 300 днів, базовий період 30 днів, промо-ставка 2,25 % в день, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 2,50 % в день. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 23 травня 2025 року за нею утворилась заборгованість в розмірі 34537,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4500,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 30037,50 гривень. Разом з тим, було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 14062,50 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 20475,00 гривень. Посилаючись на норми ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1326-8172 від 05.01.2024 у розмірі 20475,00 гривень, з яких: 4500,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 15 975,00 гривень – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,00 гривень.
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором відкриття кредитної лінії №1326-8172 від 05.01.2024 в сумі 6187 гривень 50 копійок, з яких: 4500,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 1687,50 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 820 гривень 95 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позовних вимог зумовлене положеннями ст. 1048 ЦК України, яка передбачає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто в даному випадку нарахування відсотків здійснене поза межами цього строку, у зв`язку з чим такі вимоги залишені без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» оскаржило його в апеляційному порядку. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір заборгованості, зокрема щодо відмови у нарахуванні та стягненні процентів за користування кредитом в строк договору, а саме 300 днів. Вказує, що судом при цьому не враховано, що відповідно до п. 4.12. Кредитного договору №1326-8172 від 05.01.2024 р., строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування Кредиту, а надання додаткових грошових коштів Позичальнику у рахунок Кредиту на підставі Додаткової угоди не змінює строку кредитування. Наголошує, що датою повернення (виплати) кредиту є 30.10.2024 року, а тому судом першої інстанції помилково було зазначено в рішенні суду, що строк договору становить 30 днів (до 03.02.2024 р.), а не 300 календарних днів (до 30.10.2024 р.) згідно п. 4.12. Договору, що є прямою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначає, що між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.12. Договору, а саме 300 календарних днів (до 30.10.2024 р.), протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.10. та 10.1. Договору, а відтак судом першої інстанції помилково (незаконно) було визначено, що строк договору є саме 30 днів, а не 300 календарних днів, як це визначено згідно умов Договору, що мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення також і в частині відсотків за користування кредитом. Звертає увагу на розрахунок заборгованості, за яким Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Додає, що згідно наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування по процентах (згідно п. 4.10. та 10.1. Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами, тобто, суд першої інстанції помилково ототожнив, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст.ст.1048,1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом
строку договору (п. 4.12. Договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1326-8172 від 05.01.2024 на суму 4500,00 гривень (а.с.11-18).

Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису- одноразовим ідентифікатором. 

Згідно пунктів 4.1 договору, розмір кредитного ліміту 4500,00 гривень, дата надання кредиту 05.01.2024. 

Договір, Правила відкриття кредитної лінії (додаток №1 до Договору), Паспорт споживчого кредиту (додаток №2 до Договору), Таблиця обчислення вартості кредиту (додаток №3 до Договору) відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.11-28).
Згідно пунктів 2.3, 5.3 договору, розмір кредитного ліміту 4500,00 гривень, дата повернення кредиту 03.02.2024, нараховані проценти за користування кредитом – 1687,50 гривень, загальна вартість кредиту – 6187,50 гривень. 

Відповідно до пунктів 4.9, п.4.10 вказаного договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом.

Разом з тим, договір містить й інші умови кредитування, а саме п.4.12, 4.13, 4.14 згідно яких строк кредитування складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення кредиту 30.10.2024. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 99947,50 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 38250,00 гривень що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Судом встановлено, що отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 4500,00 грн. підтверджується договором про відкриття кредитної лінії №1326-8172 від 05.01.2024 (а.с.11-18), який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С2651, витягом з реєстру банку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPey (а.с.30-32), довідкою про перерахування коштів за договором №1326-8172 від 05.01.2024 (а.с. 33). 
При цьому відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, що банківська платіжна картка маска № НОМЕР_1 не належить останній. 

Також встановлено, що на офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.

Згідно паспорта споживчого кредиту, відповідач ознайомилася з умовами кредитування та порядком повернення кредиту, що засвідчила електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2651 (а.с.26 зв. - 28). 

Таким чином, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджується Платіжним дорученням № 44212498 від 19.04.2021 , згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача НОМЕР_2 - 10 000,00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 4655240.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Заявлений загальний розмір заборгованості відповідача станом на 23 травня 2025 року склав 34 537,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4500,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 30 037,00 гривень (а.с.34-36).

Пи цьому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом – 4 500,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 15 975 гривень.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Факт укладення договору та існування договірних відносин в апеляційному порядку не оскаржується сторонами. У апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заперечує правомірність нарахування відсотків за користування кредитом та помилкову оцінку умов договору щодо строку кредитування.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитного договору, було здійснено нарахування відсотків у відповідності до умов підписаного ним кредитного договору.

У розрахунку заборгованості позивачем зазначено відсотки в розмірі 30 037,50 грн., з яких він просив суд стягнути на свою користь частину – 15 975,00 грн..
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості за відсотками проведено позивачем поза межами строку кредитування, а тому відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. та мав бути здійснений згідно пунктів 2.3, 5.3 договору, розмір кредитного ліміту 4500,00 гривень, дата повернення кредиту 03.02.2024, нараховані проценти за користування кредитом – 1687,50 гривень, загальна вартість кредиту – 6187,50 гривень. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У договорі про відкриття кредитної лінії сторони узгодили, що сума кредиту складає 4500,00 гривень. Стандартна процентна ставка складає 2,5%.
В таблиці обчислення вартості кредиту, який міститься на першій сторінці договору, вказується про те, що дата видачі кредиту 05 січня 2024 року, останній календарний день першого базового періоду 03 лютого 2024 року, сума кредиту 4500,00 гривень, нараховані проценти за користування кредитом 1687,5 гривень, разом до сплати 6187,50 (а.с.11). Тобто вартість обчислено за 30 днів користування кредитними коштами.
Разом з цим, договір містить й інші умови кредитування, а саме п.4.12, 4.13, 4.14, згідно яких строк кредитування складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту, про які зазначає апелянт. Дата повернення кредиту 30.10.2024. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 99947,50 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 38 250,00 гривень, що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.
У п.5.3.1 розділу 5 кредитного договору наведена таблиця, де вказується про те, що нараховані проценти за користування кредитом 1687,50 гривень разом до сплати 6187,50 гривень.
Разом з тим в пункті 4.9 договору визначено, що сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є Додатком 3 до договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі. У випадку погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі в подальшому сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду із урахуванням положень п. 4.4. цього договору. Проценти за користування кредитом вважаються сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця. Позичальник підписанням цього договору підтверджує та розуміє, що після ініціювання позичальником переказу коштів з власного рахунку на рахунок кредитодавця проходить певний час до моменту зарахування сплачених позичальником коштів на рахунок кредитодавця, а також те, що ризики того, що сплачені позичальником кошти можуть надійти на рахунок кредитодавця із затримкою, несе позичальник.
У пункті 4.10. кредитного договору вказано, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок заборгованості за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі до дати фактичного повернення всієї суми. Проте, незважаючи на такий строк нарахування відсотків, далі по тексту цього пункту договору зазначається, що стандартна процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання права на користування кредитом за Промо-ставками, зниженою чи пільговою ставками.
Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно було керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Як вбачається із умов Договору, зокрема, п. 2.3, 5.3 , розмір кредитного ліміту становить 4500,00 гривень, дата повернення кредиту - 03.02.2024, нараховані проценти за користування кредитом – 1687,50 гривень, загальна вартість кредиту – 6187,50 гривень. 
Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору.
Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6187,50 гривень, яка складається з 4500,00 гривень суми кредиту та 1687,50 гривень нарахованих процентів, які зазначені у п.2.3 та п.5.3.1 договору.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.