ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2025 р. Справа№ 910/7984/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 23.12.2025,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Медичні закупівлі України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 (повний текст складено 19.09.2025) 
у справі №910/7984/25 (суддя Курдельчук І.Д.)
за позовом Державного підприємства «Медичні закупівлі України»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діатом»
про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Медичні закупівлі України» (далі, позивач або ДП «Медичні закупівлі України») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діатом» (далі, відповідач або ТОВ «Діатом») про стягнення 4 439 961,06 грн штрафу.
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору про закупівлю №09/605-12/2024 від 16.12.2024 в частині надання сканованої копії реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається, що стало підставою для нарахування відповідачу на підставі пункту 8.3.1 Договору 20% штрафу від ціни договору, вказаної у специфікації.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25 в позові відмовлено повністю.
Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідачем дійсно виконано умови пункту 7.1.1 Договору із простроченням, оскільки відповідне реєстраційне посвідчення було надано позивачу пізніше ніж 14.02.2025, а саме 27.02.2025.
Водночас, суд установив, що отримання відповідачем реєстраційного посвідчення UA/20788/01/01, яке оформлено 24.02.2025, відбулось 27.02.2025, хоча заявка на реєстрацію лікарського засобу була зареєстрована ще 20.12.2024. Тобто, саме реєстраційне посвідчення було оформлено вже після закінчення строку, встановленого пунктом 7.1.1 Договору, для його надання позивачу. При цьому, процедура розгляду відповідної заявки на реєстрацію лікарського засобу та саме оформлення реєстраційного посвідчення не залежить від будь-яких дій відповідача, а здійснюється Міністерством охорони здоров`я України відповідно до механізму проведення державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, застосування яких в Україні допускається тільки після такої реєстрації, що передбачено відповідним Порядком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2005 №376.
Таким чином, встановлені обставини дають підстави для висновку про відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобов`язання за Договором, що згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України дає підстави для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій, заявлених у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 09.10.2025 через підсистему «Електронний суд» Державне підприємство «Медичні закупівлі України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до такого:
- судом не враховано Специфікацію №1 від 16.12.2024 до Договору №09/605-12/2024 від 16.12.2024, зі змісту якої вбачається, що закупівля проводилась за напрямками профілактики, діагностики та лікування «Хіміотерапевтичні препарати, радіофармпрепарати та препарати супроводу для лікування онкологічних хворих». Таким чином, можливо зробити висновок, що лікарський препарат, що є предметом Договору, має значну суспільну важливість;
- судом першої інстанції не враховано, що предмет Договору поставки є специфічним, а його поставка та отримання регулюються профільним законодавством, що має прямий пріоритет в застосуванні, а саме: ст. ст. 7, 9, абз. 2 статей 17, 27 Закону України «Про лікарські засоби», пунктами 5, 8 Постанови КМУ від 14.09.2005 №902 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться в Україну», пп. 54. п. 1, розділу ІІ Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію). Таким чином, ДП «Медзакупівлі України», діючи в інтересах держави та пацієнтів, обґрунтовано передбачило в договорі вимогу щодо надання постачальником реєстраційного посвідчення та додатків до нього (за наявності), виданого МОЗ України;
- сторони господарського договору, керуючись «принципом свободи договору», погодили умову про те, що у разі ненадання реєстраційного посвідчення на предмет закупівлі у строки, що встановлені умовами договору, до відповідача застосовується штрафна санкція. Отже, застосування штрафних санкцій є правомірним та не суперечить приписам цивільного законодавства;
- судом першої інстанції не досліджено, які дії були вчиненні відповідачем на пришвидшення отримання необхідного реєстраційного посвідчення на лікарський засіб, що є предметом державного контракту;
- судом першої інстанції не взято до уваги, що суб`єктом реєстрації є не відповідач, а його Постачальник (виробник), який має звертатися до Контролюючого органу для отримання реєстраційного посвідчення, тому у разі, якщо суд дійшов би висновку про задоволення позову, відповідач у справі шляхом регресу мав би можливість звернутися з претензією/вимогою про відшкодування отриманих збитків, що відбулись з вини постачальника відповідача. Вказане свідчить, що в разі задоволення позову відповідач мав можливість уникнути для себе значних фінансових втрат шляхом звернення до свого контрагента на відшкодування завданої ним шкоди.
При цьому, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача 

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду через підсистему «Електронний суд» 06.11.2025, відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Узагальнені доводи відзиву відповідача зводяться до такого:
- надання ТОВ «Діатом» копії Реєстраційного посвідчення на лікарський засіб поза межами, встановленими Договором, зумовлене виключно адміністративними процедурами МОЗ, які не контролюються ні виробником, ні ТОВ «Діатом»;
- свої зобов`язання з поставки лікарських засобів за Договором ТОВ «Діатом» виконало в повному обсязі, будь-яких збитків, пов`язаних з поставкою Товару за Договором, позивачу не спричинено;
- жодна з обставин, яка стала підставою для прийнятого рішення судом першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову апелянтом з посиланням на відповідні матеріалами справи не спростовується.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Медичні закупівлі України» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7984/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
23.10.2025 матеріали справи №910/7984/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Медичні закупівлі України» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 09.12.2025. Клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки апеляційна скарга Державного підприємства «Медичні закупівлі України» подана протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту рішення, тобто у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.
У судове засідання, призначене на 09.12.2025, з`явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті спору.
Протокольною ухвалою від 09.12.2025 у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.12.2025.
У судовому засіданні 23.12.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 23.12.2025, з`явився представник відповідача.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 23.12.2025, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, наданою у попередньому судовому засіданні 09.12.2025.
Отже, за вказаних обставин, неявка у судове засідання представника позивача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.12.2024 між ДП «Медичні закупівлі України» (замовник) та ТОВ «Діатом» (постачальник) було укладено Договір про закупівлю №09/605-12/2024 (далі, Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити замовнику 503 040 таблеток АБІРАТЕРОНУ АЦЕТАТ ТАБЛЕТКИ (Абіратерон 250 мг) та 360 000 таблеток АБІРОН (Абіратерон 250 мг) (номер оголошення про проведення процедури закупівлі UA-2024-11-12-008976-a) - на загальну суму вартості товару 22 199 805,31 грн (відповідає Специфікації), а Замовник зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
За умовами пунктів 2.1. та 2.2. Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Інкотермс 2020. Поставка продукції здійснюється на умовах DDP - склад замовника (Київ чи Київська область, Україна).
Відповідно до пункту 2.4. Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника після прийняття продукції в пункті призначення та підписання видаткової накладної та/або акта приймання продукції згідно з розділом 6 цього договору. 
Пунктом 7.1. Договору встановлено, що постачальник гарантує якість продукції, що постачається. Продукція, що постачається, повинна відповідати нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України, а також вимогам тендерної документації, цього Договору та, зокрема, але не виключно, наступним критеріям: - діючим офіційним стандартам, встановленим законодавством України та відповідними державними органами (у тому числі Міністерством охорони здоров`я України). Зокрема, але не виключно, це означає відповідність умов виробництва продукції вимогам до виробництва продукції в Україні, бути належним чином зареєстрована в Україні та мати реєстраційні посвідчення, свідоцтва про державну реєстрацію (а у випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством - документ, що підтверджує реєстрацію продукції у Сполучених Штатах Америки, Швейцарській Конфедерації, Японії, Австралії, Канаді або реєстрацію компетентним органом Європейського Союзу за централізованою процедурою та застосування на території однієї з таких країн), сертифікати якості та подібні документи, які дають змогу використовувати продукцію в Україні впродовж усього терміну придатності продукції; - додатковим вимогам, зазначеним у Специфікації; будь-яким іншим вимогам до якості продукції, які містяться у цьому Договорі та відповідній заявці на поставку продукції.
Згідно з пунктом 7.1.1. Договору у разі, якщо на дату укладення цього Договору продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 60 (шістдесят) календарних днів з дати укладення цього Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається.
У разі, якщо на дату укладення цього договору або на дату постачання продукції відсутній чинний документ, виданий Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, що підтверджує відповідність умов виробництва лікарських засобів вимогам до виробництва лікарських засобів в Україні, постачальник зобов`язаний на момент постачання надати копію чинного документу, виданого Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, що підтверджує відповідність умов виробництва лікарських засобів вимогам до виробництва лікарських засобів в Україні або копію висновку про якість ввезеного в Україну лікарського засобу, а у випадках, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством або якщо продукція постачається з-за кордону нерезидентом (окрім випадків визначених законодавством, обов`язкового надання документа, що підтверджує відповідність умов виробництва лікарських засобів чинним в Україні вимогам належної виробничої практики), мають бути надані - копії чинних сертифікатів відповідності умов виробництва лікарських засобів вимогам GMP, видані компетентним органом Великої Британії, Сполучених Штатів Америки, Канади, Швейцарської Конфедерації, Нової Зеландії, Австралії, Японії, Ізраїля, держав - членів Європейського Союзу на виробничі дільниці, які є відповідальними за випуск (сертифікацію) серії готової продукції, яка постачається (буде постачатися) в Україну (пункт 7.1.2. Договору).
Відповідно до пункту 8.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
У пункті 8.3.1. Договору сторони погодили, що у разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього Договору з постачальника, крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2. цього Договору, стягується штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від загальної ціни договору, вказаної в Специфікації (Додаток №1). При цьому в позові позивач зазначив, що штраф складає 20% від вартості непоставленої (неприйнятої) продукції, проте розрахунок штрафних санкцій здійснено саме з урахуванням вказаної в специфікації ціни договору (22 199 805,31х 20%= 4 439 961,06).
Пунктом 6 Додатку №1 до Договору (Специфікації) унормовано, що відповідно до пункту 10.1. Договору останній діє до 20.04.2025 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, зокрема в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжної інструкції від 23.12.2024 №8886 позивач на виконання умов Договору здійснив попередню оплату погодженого сторонами товару на суму 22 199 805,31 грн.
20.12.2024 виробник товару, який передбачений умовами Договору (МСН ЛАБОРАТОРІС ПРАЙВІТ ЛІМІТЕД, Індія), звернувся до Міністерства охорони здоров`я України із заявою про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарського засобу та 13.02.2025 Державним експертним центром Міністерства охорони здоров`я України надано висновок, в якому ухвалено рекомендувати відповідний лікарський засіб до державної реєстрації в Україні.
24.02.2025 було оформлено реєстраційне посвідчення UA/20788/01/01 на лікарський засіб, що поставлено відповідачем позивачу на підставі Договору.
Листом №175 від 27.02.2025 ТОВ «Діатом» направило ДП «Медичні закупівлі України» копію реєстраційного посвідчення UA/20788/01/01.
Відповідно до видаткових накладних №509 від 16.04.2025 та №559 від 23.04.2025, відповідач передав, а позивач прийняв товар на підставі Договору на загальну суму 22 184 371,63 грн.
ДП «Медичні закупівлі України» звернулось до ТОВ «Діатом» із претензією №05/1866-05/2025 від 06.05.2025, в якій просило відповідача сплатити, зокрема, штраф у розмірі 4 439 961,06 грн з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання із надання сканованої копії реєстраційного посвідчення. Позивач у претензії зазначив, що визначений пунктом 7.1.1. Договору 60-ти денний строк для надання сканованої копії реєстраційного посвідчення сплив 14.02.2025. 
Зазначена претензія у частині заявлених 4 439 961,06 грн штрафу залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що реєстрація лікарського засобу виконується Міністерством охорони здоров`я України на підставі експертизи поданої заяви та реєстраційних матеріалів (реєстраційного досьє).
Лише 24.02.2025 Міністерство охорони здоров`я України на підставі експертизи державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» зареєструвало та надало реєстраційне посвідчення на використання лікарського препарату, про що було повідомлено позивача листом від 27.02.2025. Вказані обставини свідчить про відсутність у діях відповідача вини щодо своєчасного надання реєстраційного посвідчення, оскільки останній своєчасно звернувся із відповідною заявою для проведення експертизи в установленому порядку. За загальними засадами цивільного та господарського права, порушник зобов`язань, в даному випадку відповідач не може вважатися винуватим, якщо правомірний варіант поведінки не був йому об`єктивно доступний. В Україні відсутні органи та установи державної чи приватної форми власності, які в межах своїх повноважень можуть надавати експертні висновки для отримання реєстраційного посвідчення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Так, судом установлено, що під час укладення Договору сторонами погоджено умови, за якими відповідач взяв на себе зобов`язання не пізніше ніж протягом 60 (шістдесят) календарних днів з дати укладення цього Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) належним чином зареєструвати продукцію в Україні та надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається.
При цьому, у випадку недотримання відповідачем вказаних вимог умовами пункту 8.3.1. Договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20% від загальної ціни договору, вказаної у специфікації.
Отже, відповідач взяв на себе зобов`язання належним чином зареєструвати продукцію в Україні та надати замовнику скановану копію реєстраційного посвідчення не пізніше 14.02.2025.
Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про лікарські засоби» визначено, що лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Державна реєстрація лікарських засобів проводиться на підставі заяви, поданої до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Згідно з пунктом 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №376 від 26.05.2005 (у редакції чинній на моменту кладення договору) (далі - Порядок № 376) державна реєстрація лікарського засобу здійснюється МОЗ на підставі заяви та результатів експертизи реєстраційних матеріалів на такий засіб, проведеної Державним експертним центром МОЗ (далі - Центр) у визначеному МОЗ порядку.
Відповідно до п. 6 розділу І Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №426 від 26.08.2005 (у редакції чинній на моменту кладення договору) (далі - Порядок №426) державну реєстрацію лікарського засобу здійснює Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ) на підставі наданих до МОЗ для прийняття рішення позитивних висновків щодо якості, безпеки та ефективності лікарських засобів, складених Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - Центр) за результатами експертизи реєстраційних матеріалів (реєстраційного досьє) відповідно до Порядку.
Відповідно до пп. 54 п. 1 розділу ІІ Порядку №426 реєстраційне посвідчення на лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат) - документ, у якому міститься інформація про лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат), зареєстрований в Україні та внесений до Державного реєстру лікарських засобів України та міжвідомчої бази даних про зареєстровані в Україні лікарські засоби.
Матеріалами справи підтверджується, що 20.12.2024 виробник товару, який передбачений умовами Договору (МСН ЛАБОРАТОРІС ПРАЙВІТ ЛІМІТЕД, Індія), звернувся до Міністерства охорони здоров`я України із заявою про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарського засобу та 13.02.2025 Державним експертним центром Міністерства охорони здоров`я України надано висновок, в якому ухвалено рекомендувати відповідний лікарський засіб до державної реєстрації в Україні.
Відповідно до пунктів 23, 25, 26 та 29 Порядку №376 строк експертизи реєстраційних матеріалів для лікарських засобів, які закуповуються особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, незалежно від країни виробника не повинен перевищувати 30 робочих днів.
Центр готує вмотивовані висновки щодо ефективності, безпеки та якості лікарського засобу за результатами експертизи реєстраційних матеріалів або висновки, передбачені пунктами 4-7, абзацом першим пункту 8 цього Порядку.
На підставі поданої заявником заяви, висновків Центру МОЗ у строк, що не перевищує 10 робочих днів, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації лікарського засобу.
Факт державної реєстрації лікарського засобу засвідчується реєстраційним посвідченням на лікарський засіб, факт державної реєстрації медичного імунобіологічного препарату засвідчується реєстраційним посвідченням на лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат) (далі - реєстраційне посвідчення).
Реєстраційне посвідчення із зазначенням строку, протягом якого дозволяється застосування лікарського засобу в Україні, видається МОЗ протягом 10 робочих днів після прийняття рішення про державну реєстрацію лікарського засобу.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що лише 24.02.2025 Міністерство охорони здоров`я України на підставі експертизи Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» зареєструвало та надало реєстраційне посвідчення №UA/20788/01/01 на лікарський засіб, що поставлено відповідачем позивачу на підставі Договору.
Листом №175 від 27.02.2025 ТОВ «Діатом» направило ДП «Медичні закупівлі України» копію реєстраційного посвідчення UA/20788/01/01.
Таким чином, фактично відповідачем дійсно виконано умови пункту 7.1.1. Договору із простроченням, оскільки відповідне реєстраційне посвідчення було надано позивачу пізніше ніж 14.02.2025, а саме 27.02.2025.
Отже, відповідач допустив прострочення, у зв`язку з чим позивачем на підставі пункту 8.3.1. Договору нараховано штраф у розмірі 20 відсотків вартості непоставленої (неприйнятої) продукції.
Разом із цим, відповідач зазначає, що порушення строку надання реєстраційного посвідчення відбулося не з його вини, оскільки виконання обов`язку щодо реєстрації продукції було поставлено у залежність від здійснення своїх повноважень щодо реєстрації лікарських засобів Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» та Міністерством охорони здоров`я України. При цьому відповідач зі свого боку вчинив усі дії, які залежали від нього та подав необхідні документи щодо реєстрації лікарських засобів.
Відповідно до частин 1, 3 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України (чинний на дату виникнення спірних правовідносин) покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.
Суд звертає увагу, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).
За частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Наявними у матеріалах справи доказами, а також встановленими судом обставинами підтверджується відсутність вини відповідача у неналежному виконанні ним своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного надання реєстраційного посвідчення.
Так, судом установлено, що отримання відповідачем реєстраційного посвідчення UA/20788/01/01, яке оформлено 24.02.2025, відбулось 27.02.2025, хоча заявка на реєстрацію лікарського засобу була зареєстрована ще 20.12.2024. Тобто, саме реєстраційне посвідчення було оформлено вже після закінчення строку, встановленого пунктом 7.1.1 Договору для його надання позивачу.
При цьому, процедура розгляду відповідної заявки на реєстрацію лікарського засобу та саме оформлення реєстраційного посвідчення не залежить від будь-яких дій відповідача, а здійснюється Міністерством охорони здоров`я України відповідно до механізму проведення державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, застосування яких в Україні допускається тільки після такої реєстрації, що передбачений відповідним Порядком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2005 №376.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини незалежно від волі та дій відповідача об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань щодо своєчасного надання позивачу реєстраційного посвідчення UA/20788/01/01, в той час як ТОВ «Діатом» невідкладно, в день отримання такого посвідчення, було надано його копію ДП «Медичні закупівлі України».
При вирішенні даного спору судом враховано специфіку правовідносин з виконання Договору та дій відповідача поряд із настанням обставин, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язання, в той час як останнім Договір виконаний, строк прострочення є незначним.
Доводи апеляційної скарги позивача стосовно необхідності дослідження вчинення відповідачем дій на пришвидшення отримання необхідного реєстраційного посвідчення на лікарський засіб, колегія суддів відхиляє, оскільки умови укладеного сторонами Договору не передбачали обов`язку відповідача щодо їх здійснення, у свою чергу всі залежні від нього дії, обумовлені пунктом 7.1.1. Договору, відповідач виконав та надав необхідні документи задля отримання реєстраційного посвідчення.
Твердження скаржника про значну суспільну значимість лікарських засобів, обумовлених Договором, не спростовують встановлену судом обставину відсутності для передбаченої договором відповідальності за відповідне порушення з огляду на відсутність вини відповідача у ньому.
Доводи позивача щодо права відповідача на зворотню вимогу до винної сторони у розмірі виплаченого відшкодування також не впливають на висновки суду, більш того, не стосуються предмета спору.
Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Медичні закупівлі України».
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Медичні закупівлі України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Медичні закупівлі України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Медичні закупівлі України» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/7984/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Медичні закупівлі України».
Матеріали справи №910/7984/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.02.2026 після виходу членів колегії суддів з відпусток.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко