УХВАЛА

10 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №160/6400/25
адміністративне провадження № К/990/47081/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Гриціва М.   І.,
суддів: Стеценка С. Г., Тацій Л. В. 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, і
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести індексацію її пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнт збільшення за 2020-2023 роки, у розмірі 1,11 з 01 березня 2021 року, у розмірі 1,14 з 01 березня 2022 року, у розмірі 1,197 з 01 березня 2023 року, у розмірі 1,0796 з 01 березня 2024 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок (індексацію) та виплату ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог частини другої статті 42 Закону №1058-ІV шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 5652 грн 81 коп. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 з 01 березня 2021 року відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01 березня 2022 року відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01 березня 2023 року відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01 березня 2024 року  відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 21 травня 2020 року.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 26 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року, позовні вимоги задовольнив частково:
- визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197;.
- зобов`язав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити з 27 серпня 2024 року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 27 серпня 2024 року;
- визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796;
- зобов`язав ГУ ПФУ здійснити з 01 березня 2024 року індексацію пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01    березня 2024 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 01 березня 2021 року по 26 серпня 2024 року залишив без розгляду.
ОСОБА_1 не погодилася з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і 22 жовтня 2025 року через свого представника Смушкова Андрія Павловича за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернув скаржниці.
16 листопада 2025 року ОСОБА_1 через свого представника Смушкова А. П. за допомогою підсистеми «Електронний суд» вдруге подала касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржниця перелічує судові рішення, які просить переглянути в порядку касаційного оскарження, наводить фактичне обґрунтування необхідності касаційного перегляду рішення судів попередніх інстанцій, стисло викладає зміст оскаржених рішень, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та підставами касаційного оскарження судових рішень, визначає норми, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини четвертої (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду ; нема висновку Верховного Суду, який би сформулював правничу позицію про те, як мають застосовуватися норми права в подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України.
Водночас скаржниця не зазначає жодних з виняткових випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які б уможливили касаційне оскарження судових рішень у цій справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження. 
Верховний Суд ухвалою від 18 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав їй строк для усунення недоліків (вад) протягом десяти днів з дня вручення ухвали. 
В ухвалі мовилося, зокрема, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції по суті Третій апеляційний адміністративний суд свою постанову виніс 24 вересня 2025 року. Нову касаційну скаргу на це рішення скаржниця сформувала в підсистемі «Електронний суд» 16 листопада 2025 року. Касаційна скарга зареєстрована в касаційному суді 17 листопада 2025 року. 
Відтак підсумував, що касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження. Заяву про поновлення пропущеного строку скаржниця не подала.
В аспекті описаних обставин суд підкреслив, що скаржниця має подати заяву про поновлення строку касаційної скарги із зазначенням поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали про залишення скарги без руху ОСОБА_1 надіслала заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до касаційного суду, у якій зазначила, що строк на подання касаційної скарги пропущений через необхідність усунення технічних недоліків, які були допущені під час вчасного подання первинної касаційної скарги. Гадає, що за судовою практикою Верховного Суду подібні причини не можуть бути передумовами для відмови у поновленні строку на касаційне оскарження.
Верховний Суд дослідив зміст касаційної скарги, додані до неї матеріали та вважає за потрібне висловити насамперед резонні міркування та аргументи стосовно того чи нема передбачених процесуальним законом підстав, які унеможливлюють відкриття касаційного провадження, або, інакше кажучи, уяснити, чи є причини для відмови у відкритті касаційного провадження, які залишаться незмінними навіть за умови, коли би було ухвалено рішення про поновлення строку на касаційне оскарження.
За приписами частин першої, другої статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Водночас приписи цієї статті Основного Закону, які закріплюють право на судовий захист, перебувають у нерозривному зв`язку з приписами Конституції України, які визначають обсяг судового захисту. Зокрема, за правилами пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону касаційне оскарження справді є можливим (доступним), але «у визначених законом випадках». З цього конституційного «веління» випливає, що конституційні гарантії щодо права на апеляційний перегляд не можуть зазнавати розсуду законодавця щодо можності звуження права на такий перегляд, натомість щодо права на касаційне оскарження навпаки - може. Тобто, законодавець може встановити випадки, коли таке (касаційне) оскарження не є (або не може бути) частиною судочинства.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 328 цього Кодексу учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Поняття справи незначної складності (малозначної справи) міститься у пункті 20 частини першої статті 4 КАС України, а частиною шостою статті 12 цього Кодексу передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ цієї категорії. Такий перелік не є вичерпним.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.
За пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запроваджує умови, за об`єктивного існуванням яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правних норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження.
Предметом спору у цій справі є відносини, які виникли стосовно відмови ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести індексацію пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнт збільшення за 2020-2023 роки, у розмірі 1,11 з 01 березня 2021 року, у розмірі 1,14 з 01 березня 2022 року, у розмірі 1,197 з 01 березня 2023 року, у розмірі 1,0796 з 01 березня 2024 року. Таку відмову ОСОБА_1 трактує як протиправну, тому просить в судовому порядку захистити її право на пенсійні виплати, передбачені законодавством.
За цими значеннєвими властивостями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.
Суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився коли обрав таку форму провадження.
Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження ), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржниця описує фактичні обставини у справі, наводить нормативне регулювання спірних правовідносин і дає власне, спрямоване на задоволення касаційної скарги, трактування цих правил, покликається на правничі висновки окремих постанов Верховного Суду, щодо яких наводить мотивацію про їхню релевантність та застосовність до розв`язання її спору, наполягає на тому, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, як і рішення суду першої інстанції (якщо судити з вимог прохальної частини скарги) не захищає її права на запитувану пенсію, припускає, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції за законом не підлягає касаційному оскарженню без виняткових для такого перегляду умов, і водночас, як мовилося вище, не зазначає жодних з виняткових випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які б уможливили касаційне оскарження судових рішень у цій справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження. 
Колегія суддів звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог процесуального законодавства щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження. 
Скаржниця у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень касаційного суду відповідно до приписів частини другої статті 341 КАС України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
У світлі наведеного є підстави вважати, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не обмежує доступу особи до правосуддя і не є перепоною для отримання судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» у праві на звернення до касаційного суду не суперечить ні Конституції та законам України, ані практиці Європейського суду з прав людини; таке лімітування звернення до касаційного суду викликане винятково особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржене судове рішення суду попередньої інстанції ухвалене у справі незначної складності, а передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено (скаржниця не навела, не обґрунтувала тощо), у відкритті касаційного провадження треба відмовити.
Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          М. І. Гриців

Судді                                                                                                              С. Г. Стеценко

                                                                                                              Л. В. Тацій